Справа № 200/9783/25
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року Справа№200/9783/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області (місто Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області в якому просила:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника з 01 вересня 2025 року без урахування довідки про середню заробітну плату від 24 жовтня 2005 року № 6/18;

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо застосування при розрахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 11 червня 2025 року коефіцієнтів зменшення, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1;

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 11 червня 2025 року із застосуванням обмеження максимальним розміром;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника з 01 вересня 2025 року з урахуванням довідки про середню заробітну плату від 24 жовтня 2005 року № 6/18;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника з 11 червня 2025 року без застосування коефіцієнтів зменшення, передбачених постановою Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити ОСОБА_1 з 11 червня 2025 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Позов обґрунтовувала тим, що перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії у зв`язку з втратою годувальника, що призначена їй відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач вважає, що відповідач неправомірно:

- застосував до її пенсії коефіцієнти зменшення пенсії, що передбачені ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року №1;

- обмежив пенсію максимальним розміром, що передбачений ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Так, відповідач обчислював її пенсію без урахування рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 року №2-р(II)/2024, що призвело до обмеження розміру пенсії максимальним розміром десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

З 01.09.2025 року відповідач неправомірно самостійно провів перерахунок її пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2021 року, в той час, як до такого перерахунку її пенсія обчислювалася виходячи із заробітку, одержаного померлим годувальником за роботу в зоні відчуження, що зазначений в довідці про отриману ним заробітну плату за період роботи в зоні відчуження.

Вказані дії відповідача призвели до зменшення розміру її пенсії.

Вважаючи свої пенсійні права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

14.01.2026 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що з 01.03.2025 розмір пенсії позивача було обмежено десятьма розмірами прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виходячи з наступного.

Проведення перерахунку пенсії на виконання рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 року №2-р(II)/2024 (без обмеження пенсії десятьма розмірами прожиткового мінімуму) здійснюється за документами, наявними в електронній пенсійній справі на момент перерахунку, зокрема, довідок про заробітну плату в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

За результатами розгляду документів електронної пенсійної справи позивача встановлено, що сума премії у довідці про заробітну плату померлого годувальника не підтверджена діючим положенням про преміювання та наказом про внесення змін до нього.

У зв`язку з відсутністю документів в матеріалах електронних пенсійних справ, на підставі яких можливо визначити часову тарифну ставку, нарахування та виплати премії, підстави застосування кратності по відповідній зоні небезпеки з урахуванням 100 % тарифної ставки згідно з вимогами законодавства, підстави для врахування зазначеної довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження при обчисленні пенсії відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо застосування з 01.03.2025 року коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року №1, до призначеної позивачу пенсії, то коефіцієнт зменшення не застосовувався, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Вважав, що пенсію позивача обчислено відповідно до вимог законодавства.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII.

При призначенні розмір пенсії було обчислено у відсотковому розмірі пенсії померлого годувальника, яка годувальнику (за його життя) була призначена відповідно до ст. 54 цього ж Закону (пенсія по інвалідності) та розрахована виходячи із заробітної плати, одержаної ним за роботу в зоні відчуження, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством, що відображена у відповідній довідці про отриману ним заробітну плату за період роботи в зоні відчуження (довідка про заробітну №6/18 від 24 жовтня 2005 року за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС).

З 21.03.2024 року пенсія позивача обчислювалася відповідачем без урахування рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 року №2-р(II)/2024, що призвело до обмеження розміру пенсії максимальним розміром десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та, відповідно, до її виплати в меншому розмірі.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами пенсійної справи позивача та визнаються відповідачем.

Так, щомісячний розмір пенсії позивача в період з березня 2024 року (після рішення Конституційного Суду України) по серпень 2025 року включно становив 23 610 грн., що підтверджується протокольним рішенням № 57.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.09.2025 року № 57 проведено перерахунок пенсії позивача з 01.09.2025 року шляхом обчислення розміру пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року відповідно до п. 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Підставою перерахунку зазначено: у зв`язку з уточненням даних в електронній пенсійній справі з 01.09.2025 року.

Внаслідок такого перерахунку розмір пенсії позивача з 01.09.2025 року зменшився та становив 12 930, 67грн.

На звернення позивача щодо підстав такого зменшення відповідачем надана відповідь від 12 листопада 2025 року №0500-0202-8/121029, в якій повідомлено, що зменшення розміру пенсії відбулося внаслідок того, що Відповідач виключив з обрахунку пенсії довідку про заробітну плату померлого годувальника №6/18 від 24 жовтня 2005 року за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Причиною виключення довідки про заробітну плату №6/18 від 24 жовтня 2005 року стало те, що до довідки не додані первинні документи, а саме: табелі обліку робочого часу, особовий рахунок або інші облікові документи, платіжні або розрахунково-платіжні відомості, відомості щодо тарифної ставки, документи що підтверджують застосування кратності, положення про преміювання станом на 1986 рік, накази, зміни або додатки які підтверджують зміни у преміюванні.

Отже, з 01.09.2025 року розмір пенсії позивача відповідачем був визначений виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати у зв`язку з тим, що в електронній пенсійній справі позивача наявна довідка про заробітну плату померлого годувальника за період роботи в зоні відчуження, яка, на думку відповідача, оформлена не належним чином, а належна довідка в електронній пенсійній справі позивача відсутня.

Судом також встановлено, що коефіцієнти зменшення пенсії, що передбачені ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року №1, відповідач до пенсії позивача не застосовував.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено розд. VIII Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон від 28 лютого 1991 року № 796-XII; ст.ст. 48 622).

Згідно з ч. 1 ст. 49 вказаного Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Відповідно до ст. 54 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначається державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1, та у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст. 54 цього Закону визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - пенсії), а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п. 1 Порядку).

Пунктом 9 цього Порядку визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначаються за формулою (наведено формулу з урахуванням заробітної плати за роботу в зоні відчуження).

Цим же пунктом Порядку визначено, що у разі коли особа з інвалідністю із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, стосовно яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, внаслідок чого стали особами з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа, виявили бажання обчислювати пенсію із заробітної плати (доходу), визначеної (визначеного) з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, такі пенсії обчислюються у порядку, передбаченому цим пунктом, з урахуванням середньомісячного коефіцієнта заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, (Кзс), що визначається за формулою (наведено формулу).

Пенсії, що обчислені із заробітної плати (доходу), яка визначалася виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до абзаців тринадцятого - п`ятнадцятого цього пункту, перераховуються у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Відповідно до п. 11 зазначеного Порядку розмір пенсії, призначеної відповідно до цього Порядку, не може бути меншим за розміри, визначені частиною третьою статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Мінімальний розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника для непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, становить:

на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника;

на двох і більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частинами.

Отже, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за бажанням осіб признаються шляхом обчислення:

1) виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, або

2) виходячи із заробітної плати (доходу), визначеної (визначеного) з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

З матеріалів справи вбачається, що пенсія по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» померлим годувальником (за його життя) за його бажанням була обчислена за правилом № 1 - виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Призначення пенсії відбулося за документами, що є у пенсійній справі годувальника, та відповідали вимогам законодавства, що діяло на час призначення цього виду пенсії.

В аналогічному порядку після смерті годувальника позивачу, за її бажанням, була призначена пенсія у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин з урахуванням вимог законодавства орган Пенсійного фонду України не мав права самостійно, без отримання бажання пенсіонера, змінювати порядок обчислення пенсії позивачу. Тим більше, що застосування обраного відповідачем способу обчислення пенсії призвело до суттєвого зменшення розміру пенсії позивача.

Такі рішення органу Пенсійного фонду України порушили пенсійні права позивача.

Посилання відповідача на відсутність в матеріалах електронної пенсійної справи позивача певних документів, та необхідність надання таких документів позивачем є неприйнятними, оскільки законодавством не передбачено обов`язку особи, яка отримує пенсію у разі втрати годувальника, ще раз надавати документи, що колись подавалися до органу Пенсійного фонду України годувальником та мають бути наявні як в його паперовій пенсійній справі, так і в паперовій справі особи, яка отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Непереведення таких документів з паперової пенсійної справи в електронну, що належить до повноважень органу Пенсійного фонду України, не має негативно впливати на пенсію пенсіонера.

Посилання відповідача на недоліки (на його думку) заповнення довідки про заробітну плату б/н за роботу в зоні відчуження померлого годувальника, є також неприйнятними, оскільки відповідачем не враховано те, що можливе порушення роботодавцем годувальника (підприємством, де він працював) порядку заповнення такої довідки не може бути підставою для позбавлення особи права на належний розмір пенсії. Крім того, це не завадило органу Пенсійного фонду України призначити та протягом тривалого часу обчислювати на підставі такої довідки пенсію годувальнику (за його життя), а в подальшому і позивачу (пенсію у зв`язку з втратою годувальника).

До того ж, орган Пенсійного фонду України не наділений повноваженнями перевіряти чи змінювати зміст довідки, що видана підприємством, або оцінювати правильність проведених у ній розрахунків. І жодна норма законодавства не передбачає можливості Пенсійного фонду відмовити у врахуванні довідки на тій підставі, що, на його думку, зміст довідки «не підтверджено положенням про преміювання» чи «завищено кратність». Перевірка достовірності таких даних можлива лише за зверненням органу Пенсійного фонду України до підприємства, яке видало довідку, з проханням надати підтвердження або уточнення. Самовільне неврахування відомостей, зазначених у довідці, є перевищенням повноважень та порушенням вимог ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, позиція відповідача щодо довідки суперечить принципам правової визначеності та стабільності правовідносин, що закріплені у рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини.

З огляду на наведене порушені права позивача в цій частині підлягають захисту шляхом задоволення позову шляхом, який гарантував би повне їх відновлення (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо обмеження пенсії максимальним розміром

З 01.10.2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (Закон від 08.07.2011 року № 3668-VI), статтею 2 якого зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також положеннями, якими ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції, ввів положення про обмеження пенсії максимальним розміром.

Так, згідно зі ст. 2, першим реченням ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з урахуванням таких змін) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Однак 20.03.2024 року Конституційний Суд України ухвалив рішення від 20.03.2024 року №2-р(II)/2024 (у справі № 3-123/2023(229/23), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 року №2-р(II)/2024 визначено, що припис статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.03.2024 року № 2-р(II)/2024, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (Закону від 08.07.2011 року № 3668-VI) зі змінами, що поширюють свою дію на цей спеціальний Закон, положень про обмеження пенсії максимальним розміром десять прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, не містять.

Виходячи з наведеного з вказаної дати органи Пенсійного фонду України зобов`язані нараховувати та виплачувати пенсії, що призначені на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без обмеження їх розміру максимальним розміром.

Вказані обставини та положення законодавства органом Пенсійного фонду України враховані не були, що призвело до того, що пенсію позивача протягом спірного періоду було незаконно обмежено максимальним розміром, чим порушене її право на належний розмір пенсії.

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом, який гарантував би їх повне відновлення та унеможливив би подальше звернення до суду (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо застосування до пенсії позивача коефіцієнтів зменшення.

Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» відповідно до статті 46 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про статус народного депутата України, Про Національний банк України, Про Кабінет Міністрів України, Про дипломатичну службу, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про судову експертизу, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів, Про наукову і науково-технічну діяльність, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. № 379/95-ВР Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.

Для осіб, пенсії яким призначено (перераховано) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, та які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Судом встановлено, що коефіцієнти зменшення пенсії, що передбачені ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року №1, відповідач до пенсії позивача не застосовував.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Відповідно до частин 1, 3, 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 969, 00грн. Втім, при зверненні до суду позивач мав сплатити 968, 96 грн (1 211, 20 * 0,8), адже позов був поданий в електронній формі.

Таким чином судовий збір у розмірі 645, 97 грн (дві позовні вимоги з трьох заявлених) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Щодо надміру сплаченого судового збору, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області (місто Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника з 01 вересня 2025 року без урахування довідки про середню заробітну плату від 24 жовтня 2005 року № 6/18.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо застосування при розрахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 11 червня 2025 року коефіцієнтів зменшення, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 11 червня 2025 року із застосуванням обмеження максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника з 01 вересня 2025 року з урахуванням довідки про середню заробітну плату від 24 жовтня 2005 року № 6/18.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника з 11 червня 2025 року без застосування коефіцієнтів зменшення, передбачених постановою Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» від 03 січня 2025 року № 1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити ОСОБА_1 з 11 червня 2025 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше здійснених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 645, 97 грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Стойка