Справа № 480/4607/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 р. Справа № 480/4607/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.08.2025, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 11.08.25 у справі № 480/4607/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 20.02.2024 № 52 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи згідно записів його трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1986 в Шахтоуправлінні Торезьке Торезького промислового об`єднання по видобутку вугілля Торезантрацит на посаді учня підземного прохідника з 30.09.1994, гірника підземного 3 розряду з 27.11.1994, підземного прохідника з 22.06.1995 по 01.03.2001 з повним робочим днем під землею, а також до страхового стажу періоди навчання Кошепарова в СПТУ №32 м.Торез з 01 вересня 1983 року по 16 липня 1986 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії від 12.02.2024 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року позовну заяву задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.02.2024 № 52 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1983 по 16.07.1986 в Середньому професійно-технічному училищі №32 м. Тореза та зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком № 1 в Шахтоуправлінні «Торезьке» Торезького промислового об`єднання по видобутку вугілля «Торезантрацит» на посаді учня підземного прохідника з 30.09.1994 до 26.11.1994 (включно), гірника підземного 3 розряду з 27.11.1994 до 21.06.1995 (включно), підземного прохідника з 22.06.1995 до 01.03.2001 (включно) з повним робочим днем під землею, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 1211 грн 20 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком № 1.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.02.2024 звернувся до Сумського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 (а.с. 90,95).

Заява позивача була опрацьована за принципом екстериторіальності, рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 20.02.2024 № 52 позивачу відмовлено у призначенні пенсії (а.с.34). Підставою для відмови у призначенні пенсії зазначено відсутність пільгового стажу. До пільгового стажу відповідачем не зараховано період з 30.09.1994 по 01.03.2001 за довідкою від 20.04.2021 06/2-495, оскільки зазначена довідка не відповідає додатку № 5 порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, також видана та завірена печаткою підприємства, яке знаходиться на не підконтрольній Україні території. У зв`язку з неможливістю проведення перевірки щодо підтвердження пільгової довідки первинними документами, підстави врахування при обчисленні пенсії відсутні. Крім того, до страхового стажу позивача, визначеного в 25 років 05 місяців, відповідачем не зараховано періоди навчання позивача з 01.09.1983 по 16.07.1986, оскільки позивачем надано копію диплома. Відповідач посилається на необхідність надати скан-копію оригіналу диплома або уточнюючу довідку про періоди навчання на денній формі.

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом ГУ ПФУ в Одеській області від 29.02.2024 (а.с.73).

Уважаючи рішення від 20.02.2024 за № 52 протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії є невмотивованим та необґрунтованим, оскільки прийняте без належної оцінки усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим визнав протиправним та скасував таке рішення.

З метою належного захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1983 по 16.07.1986 в Середньому професійно-технічному училищі №32 м. Тореза та зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком № 1 в Шахтоуправлінні «Торезьке» Торезького промислового об`єднання по видобутку вугілля «Торезантрацит» на посаді учня підземного прохідника з 30.09.1994 до 26.11.1994 (включно), гірника підземного 3 розряду з 27.11.1994 до 21.06.1995 (включно), підземного прохідника з 22.06.1995 до 01.03.2001 (включно) з повним робочим днем під землею, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон України "Про пенсійне забезпечення", Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Так, частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За частиною другою цієї статті, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Аналогічні норми містить пункт "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII.

Таким чином, для віднесення спірних періодів саме до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах як за Списком №1, так і Списком №2, слід встановити віднесення займаних позивачем посад згідно діючих на час роботи позивача Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умови праці після 21.08.1992.

Згідно з пунктом 1010100а підрозділу 1 розділу І Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 (який діяв до 16 січня 2003 року), та пунктом 1.1а підрозділу 1 розділу І Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 (який діяв до 03 серпня 2016 року), правом пільгового пенсійного забезпечення користуються всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень.

Згідно записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , його прийнято 30.09.1994 підземним учнем прохідника Шахтоуправління «Торезьке», 27.11.1994 позивач переведений гірноробітником підземним 3 розряду, 22.06.1995 позивач переведений підземним прохідником, 01.03.2001 позивач звільнений з роботи у зв`язку із ліквідацією підприємства (а.с. 37-41).

Суд наголошує, що відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, записи у трудовій книжці повністю узгоджуються із відомостями, які зазначені в довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній від 30.04.2021, виданої «Архівом державного унітарного підприємства «Торезантрацит» (а.с. 43,44).

При цьому копією наказу № 200/к від 14.10.1994 ВО «Торезантрацит» підтверджується факт прийняття позивача на посаду учня прохідника (а.с.50), а копією наказу 25/к від 01.03.2001 зазначеного підприємства - звільнення позивача з роботи з посади прохідника (а.с. 49).

Окрім того, згідно наказів від 25.01.1995 № 32 та 19.01.2000 № 22 проводилась атестація робочих місць гірноробітника та прохідника (а.с. 45, 46).

Згідно довідки про заробіток для обчислення пенсії, позивачу за період роботи нараховувалась та виплачувалась заробітна плата (а.с. 51).

Щодо неврахування періодів роботи позивача за Списком №1 з підстави подання довідки, що видана і посвідчена печаткою підприємства, яке знаходиться на не підконтрольній Україні території, колегія суддів зауважує, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "Намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Разом з цим у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Також суд зауважує, що страховий стаж позивача обрахований відповідачем у 25 років 5 місяців без урахування періоду навчання позивача в ПТУ № 32 з 01.09.1983 по 16.07.1986.

Як установлено з оскаржуваного рішення відповідача, зазначений період не врахований до загального стажу з підстави подання позивачем копії диплому замість оригіналу.

Разом із тим колегія суддів зауважує, що частиною 1 статті 24 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Трудова книжка позивача містить записи за № 1 та № 2 про його навчання з 01.09.1983 по 16.07.1986 в СПТУ № 32 м. Торез, із посиланням на диплом № 312743 від 16.07.1986 (а.с. 42). Записи в трудову книжку позивача внесені в день її заповнення, тобто 01.08.1986, що виключає будь-які сумніви їх справжності.

Також навчання позивача додатково пiдтверджуються записами № 3 та № 4 про прийняття на роботу позивача машиністом автокрана, що відповідає спеціальності "Машиніст кранів автомобільних шостого розряду" в дипломі № НОМЕР_2 (а.с. 42).

Отже, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування періоду навчання позивача до страхового стажу у зв`язку з відсутністю оригіналу диплому, є безпідставними.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду навчання з 01.09.1983 до 16.07.1986.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.02.2024 за № 52 про відмову позивачу у призначенні пенсії прийнято без належної оцінки усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на протиправність рішення відповідача, висновок суду першої інстанції про зобов`язання останнього зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1983 по 16.07.1986 в Середньому професійно-технічному училищі № 32 м. Тореза та зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 1 в Шахтоуправлінні «Торезьке» Торезького промислового об`єднання по видобутку вугілля «Торезантрацит» на посаді учня підземного прохідника з 30.09.1994 до 26.11.1994 (включно), гірника підземного 3 розряду з 27.11.1994 до 21.06.1995 (включно), підземного прохідника з 22.06.1995 до 01.03.2001 (включно) з повним робочим днем під землею, є правильним.

Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Водночас колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

За приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на зазначене, враховуючи необхідність забезпечення права позивача на пенсійне забезпечення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1983 по 16.07.1986 в Середньому професійно-технічному училищі №32 м. Тореза та зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком № 1 в Шахтоуправлінні «Торезьке» Торезького промислового об`єднання по видобутку вугілля «Торезантрацит» на посаді учня підземного прохідника з 30.09.1994 до 26.11.1994 (включно), гірника підземного 3 розряду з 27.11.1994 до 21.06.1995 (включно), підземного прохідника з 22.06.1995 до 01.03.2001 (включно) з повним робочим днем під землею, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 у справі № 480/4607/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц