Справа № 160/27581/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
16 жовтня 2024 року Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР УЗГІВР у Дніпропетровській області Хоменко Д.Ю. від 02.10.2024 в межах ВП № 76076708 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.
Виконання ухвали від 16.09.2024 у спосіб, який був використаний у попередніх справах (з огляду на суб`єктивну думку Дніпропетровського окружного адміністративного суду у таких справах), зокрема шляхом виключення платника податків з переліку ризикових, призведе до нових непорозумінь, з у зв`язку з відсутністю порядку (неузгодженість законодавчих норм), як виконання таких ухвал (про забезпечення позову), так відповідно виконання постанов апеляційних інстанцій, якими такі ухвали скасовуються.
На думку позивача, ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 є протиправною, необґрунтованою та такою, що суперечить правовій позиції Верховного Суду, тому постанова старшого державного виконавця про накладення штрафу в розмірі 5 100,00 підлягає скасуванню.
Ухвалою від 17 жовтня 2024 року суд залишив позовну заяву без руху та становив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання до суду доказів сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою.
Суд переніс розгляд справи на 14.11.2024.
26.01.2026 року відповідач подав відзив на позовну заяву, де вказав, що станом на 28.12.2024 року інформації від боржника стосовно виконання боржником вимог даного виконавчого документа в повному обсязі до відділу не надходило, рішення суду залишається не виконаним, тому є правомірними дії старшого виконавця стосовно винесення постанови про накладення штрафу від 02.10.2024 року АСВП № 76076708.
На виконання вимог 1.6 Порядку № 1165 та постанови ТААС від 19.12.2024. Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Східного міжрегіонального управління ДПС (протокол № 177/32-00-18-02-07 від 25.12.2024) виключено ТОВ «АБК ДНІПРО» з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості.
Отже постанова про накладення штрафу в розмірі 5 100, 00 грн є протиправною та необґрунтованою.
Суд переніс розгляд справи на 10.02.2026.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Представники сторін в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ( ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2024, Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Східного міжрегіонального управління ДПС (протокол № 177/32-00-18-02-07 від 25.12.2024) виключено ТОВ «АБК ДНІПРО» з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості.
Заява зареєстрована відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 27.12.2024 року.
Не погоджуючись з постановою від 02.10.2024 в межах ВП № 76076708 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).
Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 Закону №1404-VІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Частинами 1 ,2 статті 18 Закону №1404-VІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний:
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;
3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;
4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;
5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;
6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
Пунктом 1 частини 1 статті 38 Закону №1404-VІІ визначено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону №1404-VІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Відповідно до частини другої цієї статті у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 ст.75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен був встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання.
Відповідно до цієї норми у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу вищенаведених норм права суд першої інстанції правильно виходив з того, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним зобов`язального судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
З цього приводу слід зазначити і те, що суд не поклав будь-яких обов`язків на боржника, які стосуються фактичного виконання цього судового рішення.
У спірному випадку, відповідач, застосовуючи штрафні санкції за невиконання судового рішення, так і не визначив того, які саме дії на виконання судового рішення повинен був вчинити боржник та які останнім не були вчинені. В той же час, саме встановлення цих обставин (наявність обов`язку вчинити певні дії та не виконання такого обов`язку без поважних причин) буде свідчити про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій.
Враховуючи наведене, оскаржувана постанова старшого державного виконавця ВПВР УЗГІВР у Дніпропетровській області Хоменко Д.Ю. від 02.10.2024 в межах ВП № 76076708 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн, що не може свідчити про ухилення боржника від виконання рішення чи про невиконання рішення суду без поважних причин. Це означає, що оскаржувана постанова винесена органом державної виконавчої служби необґрунтовано, протиправно, не у межах повноважень та не у спосіб визначений Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 3028,00 грн, що документально підтверджується платіжною інструкцією № 1096 від вiд 17 жовтня 2024 року.
За результатами розгляду справи суд зробив висновок про задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3 028,00 грн.
Керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР УЗГІВР у Дніпропетровській області Хоменко Д.Ю. від 02.10.2024 в межах ВП № 76076708 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно із статтею 297 КАС України.

Суддя С.В. Ніколайчук