Справа № 480/9711/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 р. Справа № 480/9711/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, м. Суми, повний текст складено 26.08.25 у справі № 480/9711/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом також відповідач), у якому просив:

- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту, в частині залишення без розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про виключення квартири з числа службових, протиправною;

- зобов`язати Військову частину ТОЗЗО Державної спеціальної служби транспорту розглянути на засіданні житлової комісії військової частини рапорт ОСОБА_1 з приводу виключення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту на підставі розгляду рапорту ОСОБА_1 , подати клопотання до Конотопської міської ради Сумської області про виключення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення по суті за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 31.10.2024 щодо виключення житла за адресою: АДРЕСА_2 , з числа службових.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути в порядку, встановленому законом, рапорт ОСОБА_1 від 31.10.2024 щодо виключення житла за адресою: АДРЕСА_2 , з числа службових, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків, викладених судом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, з посиланням на обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у відзиві на позовну заяву, вказує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зокрема, з огляду на те, що рапорт ОСОБА_1 на зборах житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 розглянуто 01 листопада 2024 року та залишено без розгляду на підставі телеграми заступника Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 12 вересня 2022 року № НР 518/4.3/16 про виконання вимог Доручення Міністра оборони України від 09 серпня 2022 року № 20241/3; про прийняте рішення позивача повідомлено.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить визнати бездіяльність Військової частини ТОЗЗО Державної спеціальної служби транспорту, в частині залишення без розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про виключення квартири з числа службових, протиправною; зобов`язати Військову частину ТОЗЗО Державної спеціальної служби транспорту на підставі розгляду рапорту ОСОБА_1 , подати клопотання до Конотопської міської ради Сумської області про виключення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника оперативного відділення заступник начальника штабу.

На підставі рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради народних депутатів від 28.03.2011 за № 78 (а.с.9), ОСОБА_1 виданий ордер від 15.04.2011 за № 177 (а.с.8) на право зайняття житлового приміщення, житловою площею 14,9 м2, що складається із 1 (однієї) кімнати за адресою: АДРЕСА_2 .

31 жовтня 2024 року позивач звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про виключення з числа службових квартир житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

За результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 листом від 02.11.2024 за № 296 за підписом командира в/ч НОМЕР_2 та голови житлової комісії в/ч НОМЕР_2 (а.с. 7) позивача повідомлено, що на виконання вимог доручення Міністра оборони України № 20241/3 від 09.08.2022 з метою збереження житлового фонду Державної спеціальної служби транспорту командирами військових частин не подаються пропозиції щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження, у зв`язку з чим залишено рапорт позивача без розгляду.

Отже, відповідач фактично рапорт позивача не розглянув та дій з направлення до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення квартири з числа службових не вчинив.

Не погодившись з такою бездіяльністю відповідача, вважаючи її незаконною та безпідставною, позивач звернувся з позовом до суду у цій справі за захистом порушених прав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не прийнято рішення за результатом поданого позивачем рапорту від 31.10.2024 та, обравши належний захист порушеного права позивача із урахуванням ст. 9 КАС України, визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по суті за результатами розгляду рапорту від 31.10.2024 щодо виключення житла за адресою: АДРЕСА_2 , з числа службових, та зобов`язав відповідача розглянути в порядку, встановленому законом, рапорт позивача від 31.10.2024 щодо виключення житла за адресою: АДРЕСА_2 , з числа службових, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків, викладених судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

За приписами пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Статтею 125 Житлового кодексу України передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року (далі - Порядок), а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Отже, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 8 Порядку встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.

Наказом Міністерства оборони України від 06.09.2021 за № 271 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція № 271, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 Розділу I Інструкції № 271 ця Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Згідно з п.8 розділу VІІ Інструкції № 271 військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими жилими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-5 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання командира військової частини в установленому порядку.

З аналізу наведених норм убачається, що для виключення квартири з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей постійним житлом, мають бути виконані умови, а саме: військовослужбовець має мати вислугу на військовій службі 20 років і більше, особа має перебувати на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; не приймати участь в приватизації.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на час розгляду справи відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену Інструкцією та Порядком можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.

Так, за матеріалами справи позивач має вислугу на військовій службі більше 20 років, має статус ветеран війни - учасник бойових дій (а.с. 5), має службове житло, яке і просить виключити з числа службових. Перебування позивача на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання відповідачем не заперечується.

Водночас, як вже зазначалося, військовослужбовці, що забезпечені службовими житловими приміщеннями мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-5 розділу VІІ Інструкції № 271.

Так, відповідно до п. 3-5 розділу VІІ Інструкції № 271 для прийняття рішення про надання жилих приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців.

Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання жилого приміщення для постійного проживання.

Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є підставою для надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання.

На підставі протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) військова частина готує список надання жилої площі для постійного проживання у військовій частині (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).

Затверджений Список надання постійного житла є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів військовою частиною та подання до виконавчих органів місцевого самоврядування документів для видачі ордера на постійну жилу площу, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

До виконавчих органів місцевого самоврядування військова частина надає облікову справу військовослужбовця разом із витягом із Списку надання постійного житла, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії).

Для вселення в надане жиле приміщення військовослужбовець здає ордер на постійну жилу площу до житлово-експлуатаційної організації, за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього жилого приміщення, або до КЕС відповідної військової частини.

Ордер на постійну жилу площу визнається недійсним у встановленому законодавством порядку.

Отже, норми Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями № 271 чітко регламентують порядок та процедуру виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання, який включає в себе зокрема розгляд документів облікової справи військовослужбовця житловою комісію військової частини (об`єднаною житловою комісією) та прийняття останньою рішення, у формі протоколу засідання про надання житлового приміщення для постійного проживання, яке в подальшому затверджується командиром військової частини.

Організація роботи житлових комісій військових частин передбачена розділом ІІ Інструкції № 271.

Відповідно до розділу ІІ Інструкції № 271 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею), ведення оперативного обліку службових жилих приміщень в Адміністрації та військових частинах, установах та організаціях Державної спеціальної служби транспорту утворюються житлові комісії (п.1 розділу ІІ Інструкції № 271).

Основним завданням житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій) є, крім іншого, прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань (п.5 розділу ІІ Інструкції № 271).

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (п.7 розділу ІІ Інструкції № 271).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини (абзац перший п.8 розділу ІІ Інструкції № 271).

Судом установлено, що з метою реалізації права на виключення житла з числа службових позивачем було подано рапорт до командира Військової частини НОМЕР_1 про виключення з числа службових квартир житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

За результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 листом від 02.11.2024 за № 296 позивача повідомлено, що на виконання вимог доручення Міністра оборони України № 20241/3 від 09.08.2022 з метою збереження житлового фонду Державної спеціальної служби транспорту командирами військових частин не подаються пропозиції щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження, у зв`язку з чим залишено рапорт позивача без розгляду.

Отже, поданий позивачем рапорт розглянуто не було, оскільки рішення за наслідком засідання житлової комісії про надання позивачу житлового приміщення для постійного проживання або про відмову у наданні відповідачем не було прийнято.

Разом з цим, суд зазначає, що саме житлова комісія, створена відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, до компетенції якої належить вирішення питання щодо виключення житла з числа службових, після отримання від позивача рапорту відповідно до норм розділу ІІ Інструкції № 271 повинна була розглянути рапорт позивача та на засіданні житлової комісії прийняти відповідне рішення за наслідком його розгляду.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

У свою чергу, лист від 02.11.2024 № 296 за підписом командира в/ч НОМЕР_2 та голови житлової комісії в/ч НОМЕР_2 є лише відповіддю на звернення щодо виключення житла за адресою: АДРЕСА_2 , з числа службових та носить інформативний характер, однак не містить відмову у виключенні житла з числа службових.

Вказана відповідь також не тягне за собою жодних юридичних наслідків, відповідно, не порушує прав, свобод та інтересів особи, а відтак, не є актом індивідуальної дії.

Відсутність належним чином оформленого рішення про виключення житла з числа службових або мотивованої відмови у виключенні житла з числа службових, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

У свою чергу, бездіяльність відповідача обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Водночас, суд зауважує, що на час судового розгляду, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену чинним законодавством можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.

Крім цього, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження факту подання позивачем відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття останнього на облік, відповідач суду не надав.

Доказів, які б підтверджували вчинення неправомірних дій службовими особами при вирішенні питання про взяття членів сім`ї позивача на квартирний облік, відповідач суду також не надав.

Посилання відповідача на доручення Міністра оборони України № 20241/3 від 09.08.2022 щодо неподання командирами військових частин до КЕВ пропозицій щодо виключення житла з числа службового до окремого розпорядження, є безпідставними, оскільки таке доручення не скасовує дію нормативних актів, які мають вищу юридичну силу, зокрема, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та Інструкції.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи та досліджені докази, приймаючи до уваги, що відповідачем не прийнято рішення за результатом поданого позивачем рапорту від 31.10.2024, суд першої інстанції обґрунтовано обрав належний захист порушеного права позивача та, із урахуванням ст. 9 КАС України, визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по суті за результатами розгляду рапорту від 31.10.2024 стосовно виключення житла за адресою: АДРЕСА_2 , з числа службових, та зобов`язав відповідача розглянути в порядку, встановленому законом, рапорт позивача від 31.10.2024 щодо виключення житла за адресою: АДРЕСА_2 , з числа службових, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків, викладених судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Щодо вимог позивача, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, то колегія суддів зауважує, що з урахуванням приписів ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а не вимог, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 у справі № 480/9711/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц