Справа № 380/23859/25
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 рокусправа № 380/23859/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БоксВей» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «БоксВей» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025 та №UA209000/2025/900585/2 від 22.10.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що митний орган не обґрунтував свої сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей. Також зауважує, що оскаржувані рішення не містять передбачених ст. 55 Митного кодексу України відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості, конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Наголошує, що обставини, на які вказує відповідач в оспорюваних рішеннях, жодним чином не спростовують митної вартості, яка була зазначена позивачем у поданих митних деклараціях і не є підставою для здійснення коригування такої митної вартості. Тому, як стверджує позивач, спірні рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 09.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Відзив обґрунтований тим, що спірні рішення є обґрунтованими та правомірними. Відповідач обумовлює своє право на витребування додаткових документів. Зазначає, що суд не має права досліджувати обставини, які стосуються митної вартості, які не були предметом дослідження митного органу при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів Відповідач вважає, що виявлені розбіжності цілком обгрунтовані. Вказує, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів. З урахуванням наведеного, у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю спростувань цих розбіжностей, митним органом цілком обґрунтовано прийняті рішення про коригування заявленої митної вартості товару. Посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю. Зазначає, що відповідач допускає вільне трактування статті 54 МК України, а саме частково цитує положення пункту 2 частини 5 вказаної статті, залишаючи поза увагою те, що митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 вказаного Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості лише у випадках, встановлених МК України. Крім того, зазначає про безпідставність застосування митним органом Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від 01.07.2021 №476, які не є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, оскільки не пройшли реєстрацію в Міністерстві юстиції України. Посилання відповідача на окремі постанови Верховного Суду є нерелевантними, оскільки у зазначених рішеннях також наголошено на необхідності наявності обґрунтованих сумнівів та належного мотивування рішень митного органу. Водночас подані позивачем документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Зазначає, що прийняті оскаржувані рішення про коригування митної вартості не містили всю передбачену законодавством інформацію, а митні декларації, що використовувались для визначення митної вартості, містили суттєві розбіжності, що унеможливлювало їх застосування в якості об`єктивних джерел інформації.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «БоксВей» (покупцем) та китайською компанією «HUZHOU SHINAIER FURNISHING CO., LTD» 17.06.2025 було укладено зовнішньоекономічний контракт №SN062025, відповідно до якого Продавець поставляє та передає у власність Покупця вуличні меблі, а Покупець приймає та оплачує Товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього Контракту.

Для митного оформлення товару, придбаного на умовах Контракту, згідно рахунку-фактури №SN-25Z020 від 08.08.2025 покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 17 269 доларів США.

20.10.2025 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA21U5, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації: 1. Розкладний cтіл на металевому каркасі (стальна труба з порошковим покриттям) з пластиковою панеллю товщиною 3,5-4,5 см.; 2. Меблі для сидіння з металевим каркасом не оббиті. Каркас металевий. Сидіння та спинка пластик.

Разом із митною декларацією, декларантом (позивачем) до митного контролю, в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору відповідно до Митного кодексу України надано документи, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зокрема:

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) №SN062025 від 17.06.2025;

- Рахунок-проформа №SN-25Z020 від 17.06.2025;

- Рахунок-фактура (iнвойс) №SN-25Z020 від 08.08.2025;

- Пакувальний лист б/н від 08.08.2025;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару №6 від 23.06.2025;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару №49 від 28.08.2025;

- Договір транспортного експедирування №2307/25-02 від 23.07.2025;

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №2510212 від 15.10.2025;

- Коносамент №WMSS25073282 від 10.08.2025;

- Накладна УМВС №03425029 від 12.10.2025;

- Автотранспортна накладна №SN-25Z020 від 18.10.2025;

- Митна декларація країни відправлення №00023955 від 31.07.2025.

Львівська митниця за наслідками опрацювання наданих документів надіслала повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

На вказану вимогу ТОВ «БоксВей» надало додаткові документи, а саме: Прайс лист, Інтернет пропозицію та просив визнати митну вартість на підставі поданих документів.

За результатами розгляду поданих документів Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064438, в якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025 року, Львівська митниця вказала, що декларантом (позивачем) невірно проведено розрахунок митної вартості товарів у зв`язку з чим неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №1495-VI розділ ІІІ. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару №1 «стіл», оформленого за МД №UA87U7 від 06.10.2025 р. Скоригована митна вартість склала 4,01 дол.США/кг., Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару №2 «меблі для сидіння», оформленого за МД №UA64U2 від 19.08.2025 р. Скоригована митна вартість склала 4,01 дол.США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов постави не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначення з урахування витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі.

З метою випуску товару у вільний обіг на території України позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №25UA25U2, та 21.10.2025 в якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару, сплатив усі митні платежі, які вважає надміру сплаченими.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «БоксВей» (покупцем) та китайською компанією «UPLION INDUSTRIAL CO., LIMITED» 16.06.2025 було укладено зовнішньоекономічний контракт №25UP1606, відповідно до якого Продавець поставляє та передає у власність Покупця Вуличні Меблі, а Покупець приймає та оплачує Товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього Контракту.

Для митного оформлення товару, придбаного на умовах Контракту, згідно рахунку-фактури №25UP74863 від 25.07.2025 покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 18 265 доларів США.

22.10.2025 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA00U2, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації: 1. Тепличний комплекс, який складається з будівельних збірних конструкції виготовлених з чорних металів (труби, арки, стійки, опори, з`єднувальні та кріпильні деталі (хомути, болти, зажими, гачки, скоби та ін.) та плівки для збору готової конструкції., 2. Ліжка похідні (розкладачки) верхом із текстильних матеріалів з металевим каркасом: Ліжко на металевому каркасі (стальна труба з порошковим покриттям) з поліестровим та ПВХ покриттям, навантаження до 150кг.

Разом із митною декларацією, декларантом (позивачем) до митного контролю, в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору відповідно до Митного кодексу України надано документи, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зокрема:

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) №25UP1606 від 16.06.2025;

- Рахунок-проформа №25UP4863 від 16.06.2025;

- Рахунок-фактура (iнвойс) №25UP4863 від 25.07.2025;

- Пакувальний лист б/н від 25.07.2025;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару №1 від 23.06.2025;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару №36 від 11.08.2025;

- Договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів №2233-T/25 від 22.07.2025;

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №71008 від 13.10.2025;

- Коносамент №UTRUST25072327 від 10.08.2025;

- Накладна УМВС №31524126 від 12.10.2025;

- Автотранспортна накладна №6596 від 22.10.2025;

- Митна декларація країни відправлення №16743669 від 24.07.2025.

Львівська митниця за наслідками опрацювання наданих документів надіслала повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

На вказану вимогу ТОВ «БоксВей» надало додаткові документи, а саме: Прайс лист, Інтернет пропозицію та просив визнати митну вартість на підставі поданих документів.

За результатами розгляду поданих документів Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900585/2 від 22.10.2025, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064445, в якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900585/2 від 22.10.2025 року, Львівська митниця вказала, що декларантом (позивачем) невірно проведено розрахунок митної вартості товарів у зв`язку з чим неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №1495-VI розділ ІІІ. Основою для розрахунку товару 1 слугувала митна вартість товару «теплиця», оформленого за МД №UA209170/2025/63058 від 21.07.2025 р. Скоригована митна вартість склала 3,09 дол.США/кг. Основою для розрахунку товару 2 слугувала митна вартість товару «ліжка похідні», оформленого за МД №UA100380/2025/636467 від 29.08.2025 р. Скоригована митна вартість склала 4,02 дол. США/кг., Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі.

З метою випуску товару у вільний обіг на території України позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №25UA61U4 від 22.10.2025, в якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару, сплатив усі митні платежі, які вважає надміру сплаченими.

Позивач вважає, що рішеннями про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025 та №UA209000/2025/900585/2 від 22.10.2025 порушено його право на вірне визначення контролюючим органом митної вартості імпортованих ним товарів, яке відбулось з часу прийняття оскаржуваних рішень, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд керувався таким.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні.

Слід зауважити, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові по справі №826/17509/16 від 09.02.2021.

Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи, закріплені приписами п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України, основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Основний метод, не застосовується в конкретних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до ч. 2 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно із ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За правилами ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За змістом ст. 53 МК України законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказане узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною третьою ст. 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.03.2021 у справі №809/857/17.

Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Також суд зауважує, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі №821/1050/17).

Частиною другою ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2)наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17, згідно з якими декларант не зобов`язаний доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

За результатами опрацювання наданих декларантом документів відповідач витребував у ТОВ «БоксВей» додаткові документи, зокрема, всі документи, перелік яких наведений у ч. 3 ст. 53 МК України, проте жодних зазначень про наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідна вимога не містить.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Судом встановлено, що позивачем при митному оформленні товару та на вимогу митного органу наданий пакет документів, які містили числові показники ціни товару.

Для підтвердження митної вартості товару декларант по митних деклараціях №25UA21U5 від 20.10.2025 та №25UA00U2 від 22.10.2025 надав наступні документи: пакувальний лист (Packing list); рахунок-проформу (Sales contract); рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice); коносамент (Bill of lading); накладну УМВС; автотранспортну накладну (Road consignment note); банківський платіжний документ, що стосується товару; договір (контракт) про перевезення; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги; митну декларацію країни відправлення; прайс-лист; інтернет-пропозицію.

Позивач надав додаткові документи, проте митний орган дійшов висновку, що надані позивачем на запит додаткові документи не усувають виявлених під час перевірки недоліків та не підтверджують заявлену митну вартість товару.

За результатами проведеної консультації митний орган прийняв рішення про визначення митної вартості товарів, що імпортуються, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 21.10.2025 №UA209000/2025/900580/2 відповідач вказав :

«…- поставка товару здійснюється на підставі Контакту №SN062025 від 17.06.2025, укладеного між ТОВ «БОКСВЕЙ» та Компанією «HUZHOU SHINAIER FURNISHING CO., LTD». Пунктом 1.1. даного Договору зазначено, що Продавець поставляє та передає у власність Покупця вуличні меблі (надалі Товар), а Покупець приймає та оплачує Товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього Контракту. Оскільки, наданий інвойс (рахунок-фактура) може уточнювати та більш детально розкривати зміст договірних умов, тобто таким документом погоджуються істотні умови контракту, зокрема кожної окремої поставки, та такий є невід`ємною частиною контракту, а відтак додатком до такого, то такий документ підлягає погодженню, шляхом підписання сторонами. Поданий до митного оформлення інвойс SN-25Z020 від 08.08.2025р. підписаний лише стороною Продавця, але не містить підпису Покупця. Крім цього пунктом 1.2. Контракту передбачено, що Продавець постачає товар партіями на підставі замовлень Покупця. Однак жодного замовлення до митного оформлення не надавалось. За даних обставин такий інвойс не вважається підписаним, а відтак таким, що узгоджує істотні умови конкретної партії товару, відповідно не є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; Загалом при детальнішому вивченні можна дійти висновку, що контракт в принципі не підписаний ніким з боку Продавця, а містить лише відтиск штампу з імітацією рукописних ієрогліфів;

- п.11 Контракту, передбачається, що даний контракт вступає в дію з моменту його підписання і діє до моменту виконання сторонами всіх зобов?язань щодо нього у повному обсязі. У той же час Контрактом не визначено поняття момент повного виконання. При цьому, із урахуванням того, що контракт укладено у м. Львів, Україна, то до такого застосовується законодавство України, а відтак строк дії договору обов?язково погоджується при укладенні сторонами (ч.3 ст. 180 ГКУ). При цьому строк - є певний момент у часі, з настанням якого пов?язана дія чи подія. Однак контракт не містить положень щодо строку дії контракту, що не дозволяє перевірити його чинність на момент подання митної декларації щодо оцінюваних товарів;

Рахунок на перевезення №2510212 від 15.10.2025 мiстить посилання на договір від 23.07.2025 №2307/25-02, який наявний в графі 44 декларації проте до митного оформлення не поданий, що не дає можливості в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості.

- митна декларація країни експорту від 31.07.2025 №00023955 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними;

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Одним з таких документів є коносамент. Слід відмітити, що відповідно до положень міжнародного законодавства коносамент це документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, засвідчує прийняття вантажу до перевезення, підтверджує укладання договору перевезення, підписується капітаном судна або іншими представниками, що підтверджує факт передачі вантажу для перевезення. Таким чином, поданий до митного оформлення коносамент від 10.08.2025 №WMSS25073282 не містить печатки та підпису. Таким чином декларантом до митного оформлення не надано належного транспортного (перевізного) документа, на підставі якого здійснювався морський фрахт.»

Приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 22.10.2025 №UA209000/2025/900585/2 відповідач вказав:

«…- поставка товару здійснюється на підставі Контакту №25UP1606 від 16.06.2025, укладеного між ТОВ «БОКСВЕЙ» та Компанією «UPLION INDUSTRIAL CO., LIMITED». Пунктом 1.1. даного Договору зазначено, що Продавець поставляє та передає у власність Покупця меблі (надалі Товар), а Покупець приймає та оплачує Товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього Контракту. Оскільки, наданий інвойс (рахунок-фактура) може уточнювати та більш детально розкривати зміст договірних умов, тобто таким документом погоджуються істотні умови контракту, зокрема кожної окремої поставки, та такий є невід`ємною частиною контракту, а відтак додатком до такого, то такий документ підлягає погодженню, шляхом підписання сторонами. Поданий до митного оформлення інвойс 25UP4863 від 25.07.2025р. підписаний лише стороною Продавця, але не містить підпису Покупця. Крім цього пунктом 1.2. Контракту передбачено, що Продавець постачає товар партіями на підставі замовлень Покупця. Однак жодного замовлення до митного оформлення не надавалось. За даних обставин такий інвойс не вважається підписаним, а відтак таким, що узгоджує істотні умови конкретної партії товару, відповідно не є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- п.11 Контракту, передбачається, що даний контракт вступає в дію з моменту його підписання і діє до моменту виконання сторонами всіх зобов?язань щодо нього у повному обсязі. У той же час Контрактом не визначено поняття момент повного виконання. При цьому, із урахуванням того, що контракт укладено у м. Львів, Україна, то до такого застосовується законодавство України, а відтак строк дії договору обов?язково погоджується при укладенні сторонами (ч.3 ст. 180 ГКУ). При цьому строк - є певний момент у часі, з настанням якого пов?язана дія чи подія. Однак контракт не містить положень щодо строку дії контракту, що не дозволяє перевірити його чинність на момент подання митної декларації щодо оцінюваних товарів;

Відповідно до договору транспортно-експедиторських послуг від 22.07.2025 №2233-Т/25 оплата робіт та послуг здійснюється клієнтом протягом 3 банківських днів на умовах передоплати на підставі рахунків виставлених експедитором, якщо в заявках та додатках не зазначено інше. Заявки та додатків не подано. Також декларантом не подано банківських платіжних документів про оплату за транспортно-експедиторські послуги , що не дає можливості в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості. Варто зауважити, що згідно товаросупровідними документами транспортування товару здійснюють за маршрутом порт NINGBO, Китай порт Гданськ, Польща м. Мостиська Україна на заявлених умовах поставки FOB NINGBO, Китай. При цьому, коносамент від 10.08.2025 №UTRUST25072327 підтверджує транспортування товару за маршрутами порт NINGBO, Китай порт Гданськ, Польща; УМВС накладна від 12.10.2025 №31524126 за маршрутами Глівіце, Польща с. Мостиська Другі, Україна; CMR від 22.10.2025 №6596 за маршрутом с. Мостиська Другі, Україна м. Мостиська, Україна. Зазначене свідчить про перевезення товару за маршрутом порт Гданськ, Польща Глівіце, Польща (відстань близько 500 км), а також здійснення навантаження/перевезення товару у Глівіце, Польща. Таким чином, до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданську до Глівіце, а також документи які підтверджують витрати по навантаженню/розвантаженню товару в Глівіце, що не дає змоги митному органу здійснити перевірку складових митної вартості.

- митна декларація країни експорту від 24.07.2025 №16743669 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними. у гр. «країна призначення вищевказаної декларації містить запис «POLAND», що суперечить умовам зовнішньоекономічної операції.»

Суд критично оцінює висновки митного органу про те, що надані позивачем документи не підтверджують заявлену митну вартість товару, зважаючи на таке.

Щодо зауваження митного органу, викладеного у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025, стосовно того, що інвойс не підписаний, контракт не підписаний жодною особою з боку Продавця та містить лише відтиск штампу з імітацією рукописних ієрогліфів, а також що замовлення до контракту не подано.

Суд встановив, що пунктом 1.2 Контракту №SN062025 від 17.06.2025 не передбачено, що рахунок-фактура вважається погодженим виключно у разі його підписання продавцем та покупцем. У зазначеному пункті визначено лише, що у рахунку-фактурі зазначаються найменування, кількість та ціна товару, при цьому способи їх узгодження сторонами не конкретизовано.

Матеріалами справи підтверджується, що надана до митного оформлення рахунок-фактура містить підпис та печатку уповноваженої особи продавця - «HUZHOU SHINAIER FURNISHING CO., LTD» (Китай).

Комерційний інвойс у зовнішньоекономічній діяльності є документом, який продавець надає покупцю для підтвердження продажу товару та відображення інформації про нього та який використовується, зокрема, для митних цілей.

Законодавством України не встановлено затвердженої форми інвойсу. Рекомендації №6 Європейської економічної комісії ООН «Формуляр-зразок уніфікованого рахунка для міжнародної торгівлі» передбачають необхідність підпису продавця (постачальника) та не містять вимог щодо обов`язкового підпису покупця.

Позивач не впливає на зміст документів, які формуються та надаються продавцем товару - контрагентом за договором. Водночас подальші дії позивача щодо ввезення товару на митну територію України та його декларування свідчать про прийняття умов, викладених в інвойсі.

У разі встановлення факту подання підроблених документів митний орган зобов`язаний розглянути питання щодо наявності ознак порушення митних правил, передбачених частиною першою статті 483 Митного кодексу України. Однак матеріали справи не містять доказів складання протоколу про порушення митних правил чи вчинення інших процесуальних дій, спрямованих на фіксацію такого правопорушення.

Більше того, після прийняття оскаржуваного рішення митним органом було завершено митне оформлення товару на підставі тих самих документів. Картки відмови у митному оформленні або протоколи про порушення митних правил у зв`язку з можливою підробкою документів відсутні. Це свідчить про необґрунтованість відповідних зауважень відповідача.

Під час митного оформлення декларантом подано рахунок-фактуру, рахунок-проформу №SN-25Z020 від 17.06.2025 та банківські платіжні документи, які містять відомості щодо ціни, фактично сплаченої за товар.

Рахунок-проформа за своєю правовою природою є попереднім інвойсом, що використовується для погодження ціни, асортименту та обсягу поставки, після чого складається комерційний інвойс. З урахуванням цього наданий рахунок-проформа підтверджує узгодження сторонами істотних умов поставки.

Замовлення (заявка) до контракту не є первинним документом, який визначає митну вартість товару, оскільки, як правило, містить лише відомості про кількість та асортимент. Законодавством не встановлено обов`язкових реквізитів заявки до зовнішньоекономічного контракту, а частиною третьою статті 53 Митного кодексу України замовлення не віднесено до переліку додаткових документів, що подаються для підтвердження митної вартості.

Положення пункту 1.2 Контракту підлягають застосуванню у системному зв`язку з іншими його умовами. Відповідно до пункту 1.3 Контракту найменування, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару узгоджуються сторонами на кожну партію та зазначаються у проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту.

З огляду на сукупність поданих документів, суд дійшов висновку, що декларантом підтверджено числові значення складових митної вартості товару та ціну, фактично сплачену за товар, а тому підстави для коригування митної вартості були відсутні.

Стосовно зауваження митного органу зазначеному у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025, щодо відсутності строку дії зовнішньоекономічного договору.

Суд зауважує, що відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) є домовленістю двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямованою на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Разом із тим суд звертає увагу, що відповідач у своїх зауваженнях посилається на норми Господарського кодексу України, який згідно з частиною третьою статті 17 Закону України №4196-IX «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» від 09.01.2025 визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, тобто з 28.08.2025. Отже, формуючи відповідне зауваження, митний орган застосував норми законодавства, які на момент прийняття оскаржуваного рішення вже не були чинними.

Суд зазначає, що форма та порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), а також права та обов`язки його сторін регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» та іншими законами України. Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнаний недійсним виключно у судовому порядку у разі його невідповідності вимогам законів України або чинним міжнародним договорам, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Оцінюючи доводи відповідача про тлумачення поняття «строк», суд виходить із того, що відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконувати обов`язки відповідно до договору. Таким чином, наведене відповідачем визначення не спростовує правомірності встановлення сторонами строку дії контракту до повного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених статтею 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому випадку визнання його недійсним судом не вимагається.

Згідно з частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити закону та моральним засадам суспільства; особа, яка його вчиняє, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення має бути вільним та відповідати внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків; правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам дітей.

Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору такий договір є нікчемним. Водночас законодавство не містить вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення зовнішньоекономічного договору, укладеного між двома юридичними особами.

Суд констатує, що в оскаржуваному рішенні посадова особа митного органу не навела жодних належних та допустимих обґрунтувань, які б прямо вказували на недійсність укладеного сторонами договору відповідно до чинного законодавства. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки відповідач не зазначив норм закону, які б встановлювали недійсність спірного договору, та не надав судового рішення про визнання його недійсним, підстави вважати такий договір неправомірним відсутні.

Крім того, суд бере до уваги, що подальші дії відповідача, зокрема здійснення митного оформлення товару після прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, свідчать про фактичне визнання митним органом зовнішньоекономічного контракту №SN062025 від 17.06.2025 як чинного. Відсутність карток відмови чи протоколів про порушення митних правил при випуску товарів у вільний обіг підтверджує зазначене.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або необхідні для договорів відповідного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу положень Контракту №SN062025 від 17.06.2025 вбачається, що пунктом 11 «Інші умови договору» передбачено набрання ним чинності з моменту підписання та його дію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Пунктом 3 «Ціна та загальна вартість» визначено, що загальна вартість товару, що поставляється за контрактом, становить не більше 2 000 000,00 доларів США.

Таким чином, суд доходить висновку, що Контракт №SN062025 від 17.06.2025 є довгостроковим договором, розрахованим на здійснення кількох поставок до повного виконання сторонами зобов`язань та проведення остаточних розрахунків, що відповідає вимогам цивільного законодавства України та не суперечить його приписам.

Стосовно аргументу митного органу у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025 про те, що у графі 44 МД зазначений договір від 23.07.2025 №2307/25-02, який не поданий до митного оформлення, суд зазначає таке.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом, згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

При цьому до таких документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу й інші відомості, які дають змогу встановити належність послуг до відповідних товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг; калькуляція транспортних витрат (у разі здійснення перевезення власним транспортним засобом), яка повинна містити відомості про маршрут перевезення, його протяжність до місця ввезення на митну територію України та по її території, а також розмір тарифної ставки.

Суд звертає увагу, що формулювання «можуть належати» свідчить про альтернативний характер наведеного переліку документів, а відтак для підтвердження витрат на транспортування у складі заявленої митної вартості достатнім є подання хоча б одного з визначених документів, за умови що він містить необхідні відомості.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених транспортних витрат декларантом до митного контролю було подано: рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №72115 від 28.10.2025 року; коносамент №WMSS25073282 від 10.08.2025 року; накладну УМВС №03425029 від 12.10.2025 року; автотранспортну накладну №SN-25Z020 від 18.10.2025 року.

Оцінивши подані документи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що декларантом надано достатній та належний пакет товаросупровідних і розрахункових документів, які підтверджують фактичне здійснення перевезення та розмір понесених транспортних витрат відповідно до вимог Наказу Міністерства фінансів України № 599.

Договір транспортного експедирування №2307/25-02 від 23.07.2025 зазначений у МД №25UA21U5 з позначкою «d» Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651, позначка «d» біля коду у графі 44 означає, що зазначений документ наявний у декларанта, однак на вимогу митного органу такий документ може бути витребуваний. Суд звертає увагу, що даний договір зазначений у картках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064438. Тобто митний орган сам визнає, що зазначений документ подавався митному органу під час здійснення митного оформлення.

Таким чином, транспортні витрати були правомірно включені позивачем до складу митної вартості та належним чином підтверджені документально, у зв`язку з чим зауваження митного органу щодо їх непідтвердження є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Щодо зауваження митного органу зазначеному у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025 про відсутність дати експорту в митній декларації країни експорту від 31.07.2025 №00023955.

Суд наголошує, що митна декларація країни відправлення за змістом ч. 2 ст. 53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Відповідно до п. 7 частини третьої ст. 53 Митного кодексу копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Надана декларантом митна декларація країни відправлення має форму електронного документа та містить усі необхідні ідентифікатори створення цього електронного документу країною відправлення, зокрема QR-кодовий ідентифікатор, що в свою чергу надає митному органу право, відповідно до приписів п. 5 ч. 5 ст. 54 МКУ, перевірити їх автентичність, а в разі наявності відповідних сумнівів, звернутися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості, а не покладати на декларанта не передбачені законодавством обов`язки щодо підтвердження виконання уповноваженими установами інших країн встановлених ними процедур.

Стосовно зауваження митного органу зазначеному у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025 про те, що поданий до митного оформлення коносамент від 10.08.2025 №WMSS25073282 не містить печатки та підпису.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом, згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Зазначеним нормативним актом передбачено, що до таких документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу й інші відомості, які дають можливість встановити належність послуг до відповідних товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати таких послуг; калькуляція транспортних витрат у разі перевезення товарів власним транспортним засобом із зазначенням маршруту, його протяжності та тарифної ставки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. При цьому Митний кодекс України не визначає конкретний вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, зокрема не встановлює, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи.

Як убачається з матеріалів справи, коносамент №WMSS25073282 від 10.08.2025 року містить усі необхідні реквізити, зокрема дату оформлення, маршрут перевезення, відомості про відправника та одержувача, опис вантажу та контейнерний номер. Контейнерний номер, зазначений у коносаменті, повністю збігається з контейнерним номером, вказаним у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг №2510212 від 15.10.2025 року, що свідчить про належність зазначеного коносамента саме до відповідної партії товару.

На підтвердження заявлених транспортних витрат декларантом до митного контролю було подано: договір транспортного експедирування №2307/25-02 від 23.07.2025 року; рахунок-фактуру №2510212 від 15.10.2025 року; коносамент №WMSS25073282 від 10.08.2025 року; накладну УМВС №03425029 від 12.10.2025 року; автотранспортну накладну №SN-25Z020 від 18.10.2025 року; митну декларацію країни відправлення №00023955 від 31.07.2025 року.

Суд зазначає, що відсутність підпису капітана судна або іншого представника перевізника у коносаменті сама по собі не впливає на числові значення митної вартості, заявленої витрат, за умови наявності інших належних та допустимих доказів.

Крім того, рахунок-фактура №2510212 від 15.10.2025 року, в якому визначено вартість морського фрахту за маршрутом порт Нінгбо - порт Гданськ, був оплачений позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією №16 від 15.10.2025 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що декларантом надано належний та достатній пакет товаросупровідних і розрахункових документів, які у своїй сукупності підтверджують розмір транспортних витрат відповідно до вимог Наказу Міністерства фінансів України №599.

Таким чином, заявлені транспортні витрати були правомірно включені до складу митної вартості та документально підтверджені, а доводи митного органу щодо їх непідтвердження є необґрунтованими.

До матеріалів справи долучено копію платіжної інструкції №16 від 15.10.2025 року, що підтверджує оплату рахунку-фактури №2510212 від 15.10.2025 року. Даний платіжний документ суд бере до уваги як належний та допустимий доказ, що підтверджує оплату послуг.

Щодо зауваження митного органу, викладеного у рішенні про коригування митної вартості товарів від 22.10.2025 №UA209000/2025/900585/2, стосовно того, що інвойс не підписаний, а також що замовлення до контракту не подано.

Суд встановив, що пунктом 1.3 Контракту №25UP1606 від 16.06.2025 не передбачено, що рахунок-фактура вважається погодженим виключно у разі його підписання продавцем та покупцем. У зазначеному пункті визначено лише, що у рахунку-фактурі зазначаються найменування, кількість та ціна товару, при цьому способи їх узгодження сторонами не конкретизовано.

Матеріалами справи підтверджується, що надана до митного оформлення рахунок-фактура містить підпис та печатку уповноваженої особи продавця - «UPLION INDUSTRIAL CO., LIMITED» (Китай).

Комерційний інвойс у зовнішньоекономічній діяльності є документом, який продавець надає покупцю для підтвердження продажу товару та відображення інформації про нього та який використовується, зокрема, для митних цілей.

Законодавством України не встановлено затвердженої форми інвойсу. Рекомендації №6 Європейської економічної комісії ООН «Формуляр-зразок уніфікованого рахунка для міжнародної торгівлі» передбачають необхідність підпису продавця (постачальника) та не містять вимог щодо обов`язкового підпису покупця.

Позивач не впливає на зміст документів, які формуються та надаються продавцем товару - контрагентом за договором. Водночас подальші дії позивача щодо ввезення товару на митну територію України та його декларування свідчать про прийняття умов, викладених в інвойсі.

У разі встановлення факту подання підроблених документів митний орган зобов`язаний розглянути питання щодо наявності ознак порушення митних правил, передбачених частиною першою статті 483 Митного кодексу України. Однак матеріали справи не містять доказів складання протоколу про порушення митних правил чи вчинення інших процесуальних дій, спрямованих на фіксацію такого правопорушення.

Більше того, після прийняття оскаржуваного рішення митним органом було завершено митне оформлення товару на підставі тих самих документів. Картки відмови у митному оформленні або протоколи про порушення митних правил у зв`язку з можливою підробкою документів відсутні. Це свідчить про необґрунтованість відповідних зауважень відповідача.

Під час митного оформлення декларантом подано рахунок-фактуру, рахунок-проформу №25UP4863 від 16.06.2025 та банківські платіжні документи, які містять відомості щодо ціни, фактично сплаченої за товар.

Рахунок-проформа за своєю правовою природою є попереднім інвойсом, що використовується для погодження ціни, асортименту та обсягу поставки, після чого складається комерційний інвойс. З урахуванням цього наданий рахунок-проформа підтверджує узгодження сторонами істотних умов поставки.

Замовлення (заявка) до контракту не є первинним документом, який визначає митну вартість товару, оскільки, як правило, містить лише відомості про кількість та асортимент. Законодавством не встановлено обов`язкових реквізитів заявки до зовнішньоекономічного контракту, а частиною третьою статті 53 Митного кодексу України замовлення не віднесено до переліку додаткових документів, що подаються для підтвердження митної вартості.

Відповідно до пункту 1.3 Контракту найменування, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару узгоджуються сторонами на кожну партію та зазначаються у проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту.

З огляду на сукупність поданих документів, суд дійшов висновку, що декларантом підтверджено числові значення складових митної вартості товару та ціну, фактично сплачену за товар, а тому підстави для коригування митної вартості були відсутні.

Стосовно зауваження митного органу зазначеному у рішенні про коригування митної вартості товарів від 22.10.2025 №UA209000/2025/900585/2, щодо відсутності строку дії зовнішньоекономічного договору.

Суд зауважує, що відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) є домовленістю двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямованою на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Разом із тим суд звертає увагу, що відповідач у своїх зауваженнях посилається на норми Господарського кодексу України, який згідно з частиною третьою статті 17 Закону України №4196-IX «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» від 09.01.2025 визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, тобто з 28.08.2025. Отже, формуючи відповідне зауваження, митний орган застосував норми законодавства, які на момент прийняття оскаржуваного рішення вже не були чинними.

Суд зазначає, що форма та порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), а також права та обов`язки його сторін регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» та іншими законами України. Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнаний недійсним виключно у судовому порядку у разі його невідповідності вимогам законів України або чинним міжнародним договорам, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Оцінюючи доводи відповідача про тлумачення поняття «строк», суд виходить із того, що відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконувати обов`язки відповідно до договору. Таким чином, наведене відповідачем визначення не спростовує правомірності встановлення сторонами строку дії контракту до повного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених статтею 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому випадку визнання його недійсним судом не вимагається.

Згідно з частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити закону та моральним засадам суспільства; особа, яка його вчиняє, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення має бути вільним та відповідати внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків; правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам дітей.

Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору такий договір є нікчемним. Водночас законодавство не містить вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення зовнішньоекономічного договору, укладеного між двома юридичними особами.

Суд констатує, що в оскаржуваному рішенні посадова особа митного органу не навела жодних належних та допустимих обґрунтувань, які б прямо вказували на недійсність укладеного сторонами договору відповідно до чинного законодавства. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки відповідач не зазначив норм закону, які б встановлювали недійсність спірного договору, та не надав судового рішення про визнання його недійсним, підстави вважати такий договір неправомірним відсутні.

Крім того, суд бере до уваги, що подальші дії відповідача, зокрема здійснення митного оформлення товару після прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, свідчать про фактичне визнання митним органом зовнішньоекономічного контракту №25UP1606 від 16.06.2025 як чинного. Відсутність карток відмови чи протоколів про порушення митних правил при випуску товарів у вільний обіг підтверджує зазначене.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або необхідні для договорів відповідного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу положень Контракту №25UP1606 від 16.06.2025 вбачається, що пунктом 11 «Інші умови договору» передбачено набрання ним чинності з моменту підписання та його дію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Пунктом 3 «Ціна та загальна вартість» визначено, що загальна вартість товару, що поставляється за контрактом, становить не більше 2 000 000,00 доларів США.

Таким чином, суд доходить висновку, що Контракт №25UP1606 від 16.06.2025 є довгостроковим договором, розрахованим на здійснення кількох поставок до повного виконання сторонами зобов`язань та проведення остаточних розрахунків, що відповідає вимогам цивільного законодавства України та не суперечить його приписам.

Щодо зауваження митного органу, викладеного у рішенні про коригування митної вартості товарів від 22.10.2025 №UA209000/2025/900585/2, стосовно неподання заявки на перевезення та банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг.

Суд зазначає, що заявка-замовлення на перевезення не є первинним бухгалтерським чи розрахунковим документом, який містить відомості про вартість товару або безпосередньо підтверджує числові значення складових митної вартості. Чинним законодавством не визначено обов`язкових реквізитів заявки до договору транспортного експедирування, а частини друга та третя статті 53 Митного кодексу України не відносять заявку на перевезення до переліку документів, що підтверджують заявлену митну вартість та підлягають обов`язковому поданню митному органу.

Більше того, відповідно до частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що прямо передбачені цією статтею. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.11.2018 у справі № 813/1012/17, де зазначено, що заявка на перевезення вантажу не є первинним чи розрахунковим документом та не підтверджує факт надання транспортних послуг або їх вартість, а отже вимога про її подання є безпідставною.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому до таких документів можуть належати рахунок-фактура (акт виконаних робіт) від виконавця транспортно-експедиційних послуг, банківські та платіжні документи, калькуляція транспортних витрат тощо.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 наголосив, що якщо законом не визначено виключний перелік доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими належними та допустимими доказами. Митний кодекс України не встановлює обов`язку підтверджувати транспортні витрати виключно фінансовими чи бухгалтерськими документами.

Як убачається з матеріалів митного оформлення, декларантом для підтвердження транспортних витрат було подано: Договір про надання транспортно-експедиторських послуг №2233-T/25 від 22.07.2025 р.; Рахунок-фактуру №71008 від 13.10.2025 р.; Коносамент №UTRUST25072327 від 10.08.2025 р.; Накладну УМВС №31524126 від 12.10.2025 р.; Автотранспортну накладну №6596 від 22.10.2025 р.; Митну декларацію країни відправлення №16743669 від 24.07.2025 р.

Оцінюючи зазначені документи у сукупності, слід дійти висновку, що декларантом подано достатній та належний пакет товаросупровідних і розрахункових документів, які підтверджують факт здійснення перевезення та розмір понесених транспортних витрат відповідно до вимог Наказу № 599.

Щодо банківських платіжних документів слід зазначити, що їх неподання саме по собі не свідчить про відсутність витрат або їх непідтвердженість, оскільки чинне законодавство не встановлює виключності такого способу доказування. Крім того, у процедурах контролю за товару, а не порядок чи строки здійснення розрахунків між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 29.07.2020 у справі № 420/1709/19 зазначив, що умови та строки оплати не впливають на числові значення митної вартості товару, а тому не можуть бути самостійною підставою для сумнівів у її правильності.

До матеріалів справи долучено копію платіжної інструкції №13 від 13.10.2025 року, що підтверджує оплату рахунку-фактури №71008 від 13.10.2025 року та Заявку про надання транспортно-експедиторських послуг №1 від 28.08.2025 року. Дані документи суд бере до уваги як належні та допустимі докази.

Митний орган також у оскаржуваному рішенні вказує на те, що до митного оформлення не подано транспортних документів від Гданську до Глівіце, а також документи які підтверджують витрати по навантаженню/розвантаженню та перевезенні товару в Глівіце, що не дає змоги митному органу здійснити перевірку складових митної вартості.

Суд встановив, що експедитори ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» надав ТОВ «БоксВей» лист №2 від 03.12.2025, в якому повідомив, що вартість навантажувально-розвантажувальних робіт, а також переміщення контейнера між п. Гданськ (Польща) і с.п. Глівіце (Польща) входить до загальної вартості транспортно-експедиторського обслуговування за межами державного кордону України, зазначених у рахунку №71008 від 13.10.2025. Даний лист суд бере до уваги як належний та допустимий доказ.

Таким чином, транспортні витрати були правомірно включені до складу митної вартості, належним чином підтверджені поданими документами, а зауваження митного органу щодо неподання заявки на перевезення та банківських платіжних документів є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Щодо зауваження митного органу зазначеному у рішенні про коригування митної вартості товарів від 22.10.2025 №UA209000/2025/900585/2 про відсутність дати експорту та зазначення у графі «країна призначення» «POLAND» в митній декларації країни експорту від 24.07.2025 №16743669.

Суд наголошує, що митна декларація країни відправлення за змістом ч. 2 ст. 53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Відповідно до п. 7 частини третьої ст. 53 Митного кодексу копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Також відповідач не доводить належними та допустимими доказами порядок заповнення графи «Держава (регіон) торгівлі».

Надана декларантом митна декларація країни відправлення має форму електронного документа та містить усі необхідні ідентифікатори створення цього електронного документу країною відправлення, зокрема QR-кодовий ідентифікатор, що в свою чергу надає митному органу право, відповідно до приписів п. 5 ч. 5 ст. 54 МКУ, перевірити їх автентичність, а в разі наявності відповідних сумнівів, звернутися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості, а не покладати на декларанта не передбачені законодавством обов`язки щодо підтвердження виконання уповноваженими установами інших країн встановлених ними процедур.

Частиною 2 ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 18.08.2021 у справі №160/4944/19 та у постанові від 04.11.2021 у справі №120/2634/19- а

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним митним органом за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Таким чином суд вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованих товарів всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України.

Висновки відповідача про надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними доказами не спростував доводи позивача про правильність визначення ним митної вартості за основним методом та не довів наявність у митного органу належних підстав для коригування митної вартості товару.

Зважаючи на викладене вище, суд висновує, що рішення №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025 та №UA209000/2025/900585/2 від 22.10.2025 митний орган прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів.

За таких обставин, суд висновує про задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025 та №UA209000/2025/900585/2 від 22.10.2025.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В матеріалах справи наявні Договір №1-24/10/25 про надання правової допомоги від 24 жовтня 2025, Додаткова угода №1 від 24.10.2025 до Договору №1-24/10/25, опис виконаних робіт адвокатом, відповідно до яких сума до оплати за виконану адвокатом роботу становить 20 000 грн. 00 коп. Вказану суму представник позивача просить стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві зазначає про завищення позивачем витрат на правничу допомогу.

Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Беручи до уваги складність справи, час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 5000 грн.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 3701,28 грн., такий належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України суд

у х в а л и в:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БоксВей» (місце знаходження: 79040, Львівська область, м. Львів, вул. Курмановича В. Генерала., буд. 9, офіс 3-1, ) до Львівської митниці (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA209000/2025/900580/2 від 21.10.2025 та №UA209000/2025/900585/2 від 22.10.2025.

3.Стягнути з Львівської митниці (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БоксВей» (місце знаходження: 79040, Львівська область, м. Львів, вул. Курмановича В. Генерала., буд. 9, офіс 3-1, ) 3701 (три тисячі сімсот одна) грн. 28 коп. судового збору.

4.Стягнути з Львівської митниці (місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БоксВей» (місце знаходження: 79040, Львівська область, м. Львів, вул. Курмановича В. Генерала., буд. 9, офіс 3-1, ) 5000 (п`ять тисяч) витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяГрень Наталія Михайлівна