Справа № 160/23795/25
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2026-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року справа 160/23795/25

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної установи "Криворізька виправна колонія(№80)" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 (суддя Рябчук О.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Криворізька виправна колонія(№80)" про виплату додаткової винагороди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.08.2025 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Криворізька виправна колонія(№80)", в якому просить:

- визнати протиправними дії щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 11.03.2022 по 07.07.2022 із розрахунку 30000 грн на місяць;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 11.03.2022 по 07.07.2022, із розрахунку 30000 грн на місяць, з врахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2025, прийнятому в спрощеному провадженні, позов задоволений частково:

- визнано протиправними дії щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 із розрахунку 30000 грн. на місяць;

- зобов`язано здійснити перерахунок та виплату додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 11.03.2022 по 31.05.2022, із розрахунку 30000 грн на місяць, з врахуванням фактично виплачених сум;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Прийняте рішення суд мотивував тим, що обрахунку розміру додаткової винагороди з прив`язкою до відпрацьованих годин за добу не відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом та Великою Палатою Верховного Суду в справі № 260/3564/22, який має враховуватися судами відповідно до частини 5 статті 242 КАС України. Відмовляючи в частині позовних вимог за період з 01.06.2022 по 07.07.2022 суд виходив з того, що внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 постановою Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 призвело до обмеження терміну нарахування додаткової винагороди по 31.05.2022 включно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності не раніше дня їх опублікування, оскільки постанова Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 опублікована 08.07.2022, її положення, щодо обмеження терміну нарахування додаткової винагороди, не можуть бути застосовані з 01.06.2022.

В апеляційній скарзі Державна установа "Криворізька виправна колонія(№80)" просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що розмір додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу).

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_1 звернулась до начальника Державної установи Криворізька виправна колонія ( №80) з рапортом про надання інформації щодо нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168.

Державною установою Криворізька виправна колонія №80 30.07.2025 надано довідку №80/4-6587 про те, що позивачці була нарахована та виплачена додаткова винагорода згідно з Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 на підставі наказів установи №76/ОС-22 від 26.05.2022 та №122/ОС-22 від 17.08.2022 у розмірі 18938,24грн:

- за березень 2022 року 4839,60грн.;

- за квітень 2022р. 7000,56грн.;

- за травень 2022р. 7098,08грн.

Позивачка 31.07.2025 звернулась до начальника Державної установи Криворізька виправна колонія ( №80) з заявою про здійснення перерахунку та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022.

У відповідь на звернення 04.08.2025 Державною установою Криворізька виправна колонія ( №80) повідомлено про відсутність правових підстав для вчинення перерахунку.

Стосовно нарахування та виплати додаткової винагороди за період з 11.03.2022 по 31.05.2022, колегія суддів зазначає наступне.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України Про Державну кримінально-виконавчу службу України.

Відповідно до частини 1 статті 14 цього Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про Національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (в первинній редакції), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.

У подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 внесені зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, доповнено абзац перший після слів та поліцейським словами а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №204-р від 06.03.2022 затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка згідно з додатком.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №213-р від 11.03.2022 внесені зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України №204 від 06.03.2022 Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка, доповнивши його позицією Дніпропетровська область.

Отже, Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо таких понять як несення та проходження служби, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що вказане питання вже було предметом дослідження Верховним Судом, який у своїй постанові від 02.11.2023 у справі №160/11851/22, від 18.01.2024 справа № 200/297/23, від 24.10.2024 справа №200/5154/22 тощо, зазначив, що поняття несення служби, яке зазначено у пункті 1 Постанови №168, тотожні поняттю проходження служби. Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що положення пункту 1 Постанови №168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо.

Тобто, Постанова №168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби до виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану.

Суд вважає, що під несенням служби слід розуміти лише несення служби в нічний час, виконання завдань в складі оперативної групи, несення вахти, перебування на блокпостах, тощо, оскільки лише вказані види несення служби вказують на особливий характер служби.

Суд зазначає, що законодавство не містить визначення терміну несення служби відмінного від загального поняття проходження служби.

Окремі норми Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018, не свідчать про наявність такого розмежування понять, а лише вказують, що Порядок визначає різні розміри та порядки обрахунку оплати праці за різні форми несення служби.

Так, статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці Про захист заробітної плати №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

У первинній редакції постанови Кабінету Міністрів України №168 розмір додаткової винагороди для співробітників ДКВС, крім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, був визначений у фіксованому розмірі 30000 гривень щомісячно.

Водночас, з урахуванням змін до постанови №168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою №793 від 07.07.2022, розмір цієї додаткової винагороди визначений у граничному розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Проте, в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць замість 30 000 гривень щомісячно не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом пропорційність із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти беззаперечного висновку, що особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, до яких відноситься позивачка, мають право на додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог Постанови №168 та враховуючи роз`яснення начальника Південно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №3.3-1386/Е від 23.05.2022, начальником Державної установи Криворізька виправна колонія ( №80) було видано наказ №76/ОС-22 від 26.05.2022 Про виплату додаткової винагороди за несення служби під час дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу у травні місяці 2022 року.

Відповідно до наведеного наказу позивачці було нараховано додаткову винагороду в наступних розмірах:

- за період з 11.03.2022 по 31.03.2022 4839,60грн. (за 120 годин несення служби);

- за період з 01.04.2022 по 25.04.2022 5667,12грн. (за 136 годин несення служби).

Після отримання додаткового фінансування, на виконання Постанови №168, начальником ДУ Криворізька виправна колонія ( №80) було видано наказ №122/ОС-22 від 17.08.2022 Про виплату додаткової винагороди за несення служби під час дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу у серпні місяці 2022 року, згідно якого позивачці було нараховано додаткову винагороду в наступних розмірах:

- з 26.04.2022 по 30.04.2022 1333,44грн. (за 32 години несення служби);

- з 01.05.2022 по 31.05.2022 7098,08грн. (за 176 годин несення служби).

При цьому, визначаючи суму винагороди, яка підлягає виплаті, відповідач виходив з 30000грн поділеної на кількість календарних днів у відповідному місяці та поділену на кількість годин на добу, а саме 30000 загальної суми додаткової винагороди) / 31 (30) (робочі дні за місяць) / 24 години доби.

Суд зазначає, що у справі № 260/3564/22 Верховним Судом та Великою Палатою Верховного Суду сформульовано однозначний висновок, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць відповідно до постанови №168 залежить від пропорційності відпрацювання саме норми робочого часу відповідного місяця.

За приписами трудового законодавства, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу. При шестиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи не може перевищувати 7 годин при тижневій нормі 40 годин, 6 годин при тижневій нормі 36 годин і 4 годин при тижневій нормі 24 години. Надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.

Наведений розрахунок відповідача свідчить, що додаткова винагорода, встановлена Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі сам 30000 грн. виплачується у разі відпрацювання працівником безперервно 24 години на день 7 днів на тиждень на протязі усіх календарних днів на місяць, що прямо суперечить приписам законодавства.

При цьому, відповідно до норм робочого часу у 2022 році передбачено 40 годинний робочий тиждень, а норм тривалості робочого часу в годинах по спірним періодам склала: березень 2022 року - 175 годин, квітень 2022 року - 168 годин, травень 2022 року - 176 годин, за рік - 1987 години.

Зазначене також підтверджується інформацію з табелів обліку робочого часу позивачки, за якими позивачка відпрацювала відповідну встановлену норму годин на місяць.

Відповідачем не доведено, що ним встановлено норма робочого часу на місяць для 30 денного місяця у кількості 720 годин, а для 31 денного у кількості 744 години.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову за період з 11.03.2022 до 31.05.2022.

Стосовно позовних вимог за період з 01.06.2022 по 07.07.2022, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 в абзаці першому слова які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є-Підтримка замінено словами які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні);

після слова щомісячно доповнено словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 червня 2022 року.

Водночас, відповідно до положень статті 52 Закону України Про Кабінет Міністрів України постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Постанова Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022 була офіційно опублікована в офіційному виданні Урядовий кур`єр №149 від 08.07.2022, як наслідок така постанова набрала чинності саме з цієї дати, тобто з 08.07.2022.

Тобто, винагорода передбачена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 для осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022.

Щодо зазначення в пункті 2 постанови № 754 про необхідність застосування її положень з 1 червня 2022 року колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом Доповіді Верховенство права, схваленої Європейською комісією За демократію через право (Венеційська комісія) на 86-му пленарному засіданні (25-26.03.2011), одним із складових елементів принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, згідно з яким держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44). Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Зворотна дія юридичних норм також суперечить принципові юридичної визначеності, принаймні у кримінальному праві, позаяк суб`єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки, але це також стосується і цивільного та адміністративного права - тієї мірою, що негативно впливає на права та законні інтереси особи (пункт 46). На додачу до цього, парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів.

Цим досягається істотно важливий юридичний захист особи супроти держави та її органів і посадових осіб. Юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття законних очікувань) (пункти 47-48).

Частиною 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі Ольссон проти Швеції №1 (Olsson v. Sweden №1) від 24.03.1988 (заява №10465/83), норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки (пункт 61).

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб надати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення у справі "С.G. та інші проти Болгарії" (С.G. and Others v. Bulgaria) від 24.04.2008, п. 39, у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013, п. 170).

Окрім того, Європейський Суд з прав людини у п. 65 свого рішення у справі Вєренцов проти України від 11.04.2013 зауважив, що у зв`язку із тим, що багато законів неминуче сформульовані у термінах, що тією чи іншою мірою є нечіткими, їх тлумачення й застосування є питанням практики (див., mutatis mutandis, вищенаведені рішення у справах "Газета "The Sunday Times" проти Сполученого Королівства (№1)" (The Sunday Times v. United Kingdom (no. 1)), n. 49, та "Коккінакіс проти Греції" (Kokkinakis v. Greece), п. 40). Функція здійснення правосуддя, закріплена за судами, полягає саме у подоланні сумнівів щодо тлумачення, що залишаються (див., mutatis mutandis, вищенаведене рішення у справі Кантоні проти Франції (Cantoni v. France)).

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлювався щодо встановленої цією нормою заборони зворотної дії законів у часі.

Зокрема, у рішенні від 13.05.1997 №1-зп Конституційний Суд України зауважив, що норма статті 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України вказав на те, що принцип закріплений у статті 58 Конституції України треба розуміти так, що дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, у рішенні від 05.04.2001 №3-рп/2001 Конституційний Суд України зазначив, що закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України принцип означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки постанова Кабінету Міністрів України №754 була офіційно опублікована 08.07.2022 тобто безпосередньо в день набрання ними чинності, а отже зміст цієї постанови не був проголошений наперед (з 01.06.2022), а сама постанова №754 не могла вважатись такою, що відповідає критерію передбачуваності на час виникнення у відповідача обов`язку виплачувати позивачці додаткову винагороду з 11.03.2022, яка в свою чергу є складовою грошового забезпечення та повинна виплачуватися за кожен місяць проходження служби.

Відтак, наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 01.06.2022 по 07.07.2022, із розрахунку 30000 грн на місяць, з урахуванням фактично виплачених сум.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про перерахунок та виплату додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 01.06.2022 по 07.07.2022, із розрахунку 30000 грн на місяць, з врахуванням фактично виплачених сум не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення в цій частині.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 241-245, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Криворізька виправна колонія(№80)" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову.

Визнати протиправними дії Державної установи Криворізька виправна колонія (№80) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 11.03.2022 по 07.07.2022 із розрахунку 30000 грн. на місяць.

Зобов`язати Державну установу Криворізька виправна колонія (№80) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 11.03.2022 по 07.07.2022 року, із розрахунку 30000 грн на місяць, з врахуванням фактично виплачених сум.

Постанова набирає законної сили з 26.02.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді О.В. Головко

судді Т.І. Ясенова