Справа № 520/26225/25
Суддя: Семененко М.О.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 р.Справа № 520/26225/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Семененко М.О.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.12.25 року по справі № 520/26225/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі відповідач ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2021 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2022 рік, №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 за 2023 рік, №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 за 2024 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2021 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2022 рік, №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 за 2023 рік, №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 за 2024 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2021 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2022 рік, №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 за 2023 рік, №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 за 2024, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2021 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2022 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2022, №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 за 2023 рік, №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 за 2024 рік.

В обґрунтування позову зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню, оскільки нежитлові будівлі, щодо яких визначено податкове зобов`язання, відносяться до будівель/споруд класу сільськогосподарського призначення та використовуються позивачем у сільськогосподарській діяльності. Зауважив, що податковому органу достеменно відомо, що позивач є фізичною особою підприємцем та засновником фермерського господарства, і основним видом їх діяльності є 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, а нежитлові приміщення, на які нараховано податок на нерухоме майно, фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, відповідно, вони не є об`єктом оподаткування. Вид діяльності вирощування сільськогосподарських культур, на думку позивача, свідчить про те, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а будівлі для обслуговування і зберігання сільськогосподарської техніки та збереження сільськогосподарської продукції, зерносховища - будівлями сільськогосподарського призначення. Позивач не здавав зазначені споруди в оренду, лізинг, позичку тощо, а використовував у провадженні власної сільськогосподарської діяльності.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 вважає, що у контролюючого органу були відсутні будь-які підстави при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не застосувати пільгу як до сільськогосподарського товаровиробника, враховуючи наявність у них інформації про відкриті КВЕДи діяльності, сплачені податки, задекларований дохід, тощо.

Позивач, вбачаючи в прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду з цією позовною заявою.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення є такими, що винесені в межах чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню з наступного. Відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України (далі - ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Відповідно до розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі Порядок №1588 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами ПК України. Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду. На момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень платником не було подано довідки за формою 20-ОПП. У зв`язку з цим, контролюючий орган здійснив нарахування податку на нерухоме майно відповідно до норм ПК України без застосування пільг. Інформацію щодо використання об`єкта оподаткування вищевказаних об`єктів надано до контролюючого органу 19.08.2025. Податкові повідомлення-рішення нараховано у повній відповідності до норм ПКУ та іншого законодавства. Відсутність довідки 20-ОПП є об`єктивною причиною відсутності правових підстав для застосування будь-яких пільг.

Отже, з огляду на викладене, відповідач вважає, що у позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 08.02.2024 року за 2021 рік: № 0-2006- НОМЕР_1 , № 0-2006-UA0094096, № 0-2006-UA0094096, № 0-2006-UA0094096.

Скасовано податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 08.02.2024 року за 2022 рік № 0-2006-UA0094096, № 0-2006-UA0094096, № 0-2006-UA0094096, № 0-2006-UA0094096, № 0-2006-UA0094096.

Скасовано податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 31.10.2024 року за 2023 рік № 2-2006-UA0094096, № 2-2006-UA0094096, № 2-2006-UA0094096, № 2-2006-UA0094096.

Скасовано податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 22.05.2025 року за 2024 рік № 0-2004-UA0094096, № 0-2004-UA0094096, № 0-2004-UA0094096, № 0-2004-UA0094096.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору в розмірі 3503, 83 грн (три тисячі п`ятсот три гривні 83 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.1 статті 30 ПК України). При цьому сама по собі специфіка об`єкта оподаткування наявність спеціального статусу будівлі не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, нормою підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та зменшення податкового навантаження на тих платників, які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням. З`ясування обставин реального використання об`єкта нерухомого майна у власній господарській діяльності власника є необхідною умовою мети запровадження пільги покращення умов провадження господарської діяльності.

Також зазначив, що відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадилась діяльність. Об`єктами оподаткування є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків і зборів. Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним або неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з Порядком №1588).

Заява про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, додаток 10 до Порядку №1588) подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків (пункт 8.4 Порядку №1588).

Подання довідки 20-ОПП є обов`язковим документом для підтвердження фактичного використання об`єкта нерухомого майна у підприємницькій діяльності, це необхідно для: визначення площі, яка реально використовується у господарській діяльності, застосування можливих пільг або особливостей нарахування податку, виключення можливості необґрунтованого зменшення податкових зобов`язань. На момент видачі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень платником не було подано довідки за формою 20-ОПП. У зв`язку з цим контролюючий орган здійснив нарахування податку на нерухоме майно відповідно до норм Податкового кодексу України без застосування пільг. Інформацію щодо використання об`єкта оподаткування вищевказаних об`єктів надано до контролюючого органу 19.08.2025.

Апелянт зауважив, що відсутність довідки 20-ОПП є об`єктивною причиною відсутності правових підстав для застосування будь-яких пільг. В свою чергу, позивачем не наведено підстав щодо застосування пільги за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Отже, податкові повідомлення-рішення видані у повній відповідності до норм ПК України та іншого законодавства.

Апелянт вважає, що неврахування вказаних обставин судом першої інстанції свідчить про формальний підхід до з`ясування фактичних обставин цієї справи, а судове рішення ґрунтується переважно на правовій позиції позивача без урахування доводів та аргументів, наданих представником відповідача.

З огляду на викладене, на думку апелянта, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, оскільки невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника.

Згідно з частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває у контролюючих органах на податковому обліку як платник податків.

Видами діяльності позивача за кодами КВЕД є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 01.63 післяурожайна діяльність; 01.64 оброблення насіння для відтворення 49.41 вантажний автомобільний транспорт та ін., що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР ЮО, ФО-П та ГФ) /а.с. 43-44/.

Також позивач є одним із засновників та керівником Фермерського господарства «ПАНАСЕНКО О.В.» () про що свідчать копії виписки з ЄДР ЮО, ФО-П та ГФ, Статуту Фермерського господарства «ПАНАСЕНКО О.В.». Основним видом діяльності даного господарства є КВЕД «01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур» /а.с. 48-62/.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності позивача перебуває:

1. 38/100 частини нежитлової будівлі для обслуговування і зберігання сільськогосподарської техніки та збереження сільськогосподарської продукції, зерносховище, загальною площею 286,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

2. 75/100 частини нежитлової будівлі для обслуговування і зберігання сільськогосподарської техніки та збереження сільськогосподарської продукції, зерносховище, загальною площею 289,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

3. 40/100 частини нежитлової будівлі для обслуговування і зберігання сільськогосподарської техніки та збереження сільськогосподарської продукції, зерносховище, загальною площею 2048 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

4. 4/10 частини нежитлової будівлі для обслуговування і зберігання сільськогосподарської техніки та збереження сільськогосподарської продукції, зерносховище, загальною площею 507,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Означені обставини підтверджуються копіями технічних паспортів, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /а.с. 16- 42/.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вищевказані об`єкти нерухомого майна нараховано в автоматичному режимі засобами інформаційно комунікаційної системи та згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України контролюючим органом прийнято наступні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки:

- №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2021 в розмірі 6523,08 грн;

- №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2022 рік в розмірі 7066,67 грн;

- №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2023 рік в розмірі 7284,11 грн;

- №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2024 рік в розмірі 7718,98 грн;

- №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , сума податкового зобов`язання за 2021 рік в розмірі 13023,00 грн;

- №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2022 рік в розмірі 14108,25 грн;

- №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2023 рік в розмірі 14542,35 грн;

- №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2024 рік про в розмірі 15410,55 грн;

- №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2021 рік в розмірі 49152,00 грн;

- №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 суми податкового зобов`язання за 2022 рік в розмірі 53248,00 грн;

- №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 суми податкового зобов`язання за 2023 рік в розмірі 54886,40 грн;

- №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2024 рік в розмірі 58163,20 грн;

- №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2021 рік в розмірі 30468,00 грн;

- №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2022 рік в розмірі 33007,00 грн;

- №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2022 рік в розмірі 3300,70 грн;

- №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2023 рік у розмірі 34022,60 грн;

- №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 про визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , суми податкового зобов`язання за 2024 рік у розмірі 36053,80 грн /а.с. 71-87/.

19.08.2025 року позивачем за вих. №1 направлено на адресу відповідача через електронний Кабінет платника податків заяву, щодо скасування податкових повідомлень-рішень, оскарження яких є предметом даної справи /а.с. 88-90/. Однак станом на день подання позову, відповіді щодо розгляду даної заяви відповідачем не надано.

Позивач, вважаючи прийняті владним суб`єктом податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що порушують його права, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не довів, що позивач впродовж спірного періоду використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності спосіб. Отже, покладення обов`язку щодо сплати податку на належне позивачу нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки суперечить підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, що є підставою для скасування оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність таких умов:

власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель);

безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постанові від 21 травня 2024 року у справі №600/5153/23, а також, зокрема у постанові від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Отже, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

При цьому, Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Загальні підходи щодо визначення поняття "сільськогосподарського виробника" сформульовані у постановах Верховного Суду, зокрема від 01 квітня 2021 року у справі №820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі №820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно - правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18.01.2001 №2238-III (далі Закон №2238-III в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогос-подарської продукції та її реалізацією.

Також, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно із статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" № 575-VI від 23.09.2008 (далі Закон № 575-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Поряд з цим, поняття "сільськогосподарський товаровиробник", що міститься у Законі України "Про сільськогосподарський перепис" та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Вказане свідчить, що в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають юридичні/фізичні особи, які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Слід також зазначити, що Національний класифікатор видів економічної діяльності України ДК 009:2010, затверджений наказом Держспоживстандарту України від 11 жовтня 2010 року №457, до сільськогосподарської діяльності відносить рослинництво і тваринництво.

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації).

Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постановах від 17 лютого 2020 року №820/3556/17, від 10 квітня 2020 року №823/1751/17, від 24 квітня 2020 року №540/2206/19 від 17 лютого 2021 року №820/3707/17 та від 22 квітня 2021року №822/3289/17.

Верховний Суд в постановах від 21 травня 2024 року у справі №600/5153/23-а, від 24 липня 2024 року у справі №400/2283/20 аналізуючи положення підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в частині визначення сільськогосподарський товаровиробник, зазначив, що це поняття, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу Спрощена система оподаткування, облік та звітність, тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Верховний Суд, розглядаючи справу №540/2206/19, у постанові від 24 квітня 2020 року та вирішуючи питання щодо пільги фізичної особи, передбаченої підпунктом «ж», зазначив, що: "на користь висновку, що нормою пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачена податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 року №2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи".

У цій справі позивач наполягає на тому, що він займається сільськогосподарською діяльністю і є сільськогосподарським товаровиробником, а тому звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Судовим розглядом встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, видами діяльності за кодами КВЕД є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 01.63 післяурожайна діяльність; 01.64 оброблення насіння для відтворення 49.41 вантажний автомобільний транспорт та ін., що підтверджується копією виписки з ЄДР ЮО, ФО-П та ГФ.

Також позивач є одним із засновників та керівником ФГ «Панасенко О.В.» () про що свідчать копії виписки з ЄДР ЮО, ФО-П та ГФ, Статуту Фермерського господарства «Панасенко О.В.». Основним видом діяльності даного господарства є КВЕД «01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур».

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності позивача перебуває:

1. 38/100 частини нежитлової будівлі для обслуговування і зберігання сільськогосподарської техніки та збереження сільськогосподарської продукції, зерносховище, загальною площею 286,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

2. 75/100 частини нежитлової будівлі для обслуговування і зберігання сільськогосподарської техніки та збереження сільськогосподарської продукції, зерносховище, загальною площею 289,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

3. 40/100 частини нежитлової будівлі для обслуговування і зберігання сільськогосподарської техніки та збереження сільськогосподарської продукції, зерносховище, загальною площею 2048 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

4. 4/10 частини нежитлової будівлі для обслуговування і зберігання сільськогосподарської техніки та збереження сільськогосподарської продукції, зерносховище, загальною площею 507,8 кв.м., що розташована за адресою Харківська область, Богодухівського району, с. Костів, вул. Миру, 4.

Означені обставини підтверджуються копіями технічних паспортів, витягів з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на нерухоме майно; Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна /а.с. 16- 42/.

Вказане підтверджує, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником. За технічними характеристиками належні позивачу на праві приватної власності нежитлові приміщення можуть належати до об`єктів, що звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведеному у підпункті "ж" 266.2.2 підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Щодо доводів скаржника про те, що матеріали справи не містять документів щодо приналежності об`єктів нерухомості до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" та документів про те, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві приватної власності, використовуються ним як будівлі сільськогосподарського призначення, колегія суддів ставиться критично, оскільки саме по собі заперечення відповідачем належності об`єктів нерухомого майна (код 1271) до будівель сільськогосподарського призначення не підтверджене належними та допустимими доказами їх невикористання за призначенням, а тому не спростовує позиції позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не містив посилання на таку обов`язкову ознаку як факт використання будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання.

Водночас, щодо застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Верховним Судом сформовано сталу правову позицію (див. вище), відповідно до якої податкова пільга, передбачена цією нормою, застосовується за наявності таких умов:

власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель);

відсутність факту здачі нерухомого майна в оренду лізинг, позичку.

З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для не застосування у спірних правовідносинах приписів податкового законодавства, якими визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, у позивача був зареєстрований необхідний вид діяльності (КВЕД) сільськогосподарського товаровиробника, об`єкти нерухомості, які належать позивачу на праві приватної власності, щодо яких контролюючим органом донараховано податкові зобов`язання, є будівлями, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (для обслуговування і зберігання сільськогосподарської техніки та збереження сільськогосподарської продукції, зерносховища), при цьому, такі об`єкти не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку, доказів зворотного не надано. Вказане нерухоме майно використовувалось безпосередньо позивачем в процесі виробництва, що не спростовується відповідачем належними доказами, відповідно відсутні підстави для незастосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 липня 2024 року по справі №400/2283/20, від 24 липня 2024 року №400/2283/20.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не подані до контролюючого органу повідомлення за формою №20-ОПП, колегія суддів зазначає, що не подання або несвоєчасне подання суб`єктом господарювання повідомлення за формою №20-ОПП є підставою для накладення штрафу за відповідне податкове правопорушення, проте не може слугувати доказом того, що такі об`єкти не використовувалися ним у сільськогосподарській діяльності.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач самостійно зазначив про те, що інформацію щодо використання об`єкта оподаткування вищевказаних об`єктів надано до контролюючого органу 19.08.2025.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах підстави для справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відсутні, а відтак прийняті податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2021 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2022 рік, №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 за 2023 рік, №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 за 2024 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2021 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2022 рік, №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 за 2023 рік, N 0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 за 2024 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2021 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2022 рік, №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 за 2023 рік, №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 за 2024, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2021 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2022 рік, №0-2006-UA0094096 від 08.02.2024 за 2022, №2-2006-UA0094096 від 31.10.2024 за 2023 рік, №0-2004-UA0094096 від 22.05.2025 за 2024 рік є протиправними і підлягають скасуванню.

Отже, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та не узгоджуються із правовим регулюванням спірних правовідносин, позицію щодо чого неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема й у постановах, згаданих вище.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачем не зазначено. Відповідачем наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться у відзиві на позовну заяву та були предметом розгляду судом першої інстанції інстанцій та спростовані ним.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні статті 139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат по даній справі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 по справі № 520/26225/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.О. Семененко
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 03.03.2026