Справа № 380/24435/25
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 рокусправа № 380/24435/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії та рішення командира військової частини НОМЕР_1 , викладені в листі від 18.11.2025 № 21072/3, щодо відмови у звільненні позивача, солдата ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не підготовці та не направленні до відповідного органу військового управління подання про звільнення позивача з військової служби за зазначеною підставою;

- зобов`язати відповідача підготувати та направити до вищестоящого органу військового управління подання про звільнення позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років;

- зобов`язати відповідача внести відповідні відомості про звільнення позивача до облікових документів та військового квитка.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ( далі позивач) проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Вказує про те, що позивач фактично утримує трьох неповнолітніх дітей, спільно проживає із сім`єю, забезпечує їх матеріальні та побутові потреби та фінансово забезпечує сім`ю. Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (у редакції Закону №2599-ІХ), військовослужбовці, призвані під час мобілізації та в умовах воєнного стану, підлягають звільненню за сімейними обставинами у разі перебування на їх утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, якщо вони не виявили бажання продовжувати службу. 12.11.2025 позивач подав рапорт про звільнення (вх. №26224), долучивши копії документів, що підтверджують народження дітей, батьківство та спільне проживання. Листом від 18.11.2025 №21072/3 командир військової частини НОМЕР_1 повідомив про відсутність підстав для звільнення з огляду на неповноту та неналежне засвідчення документів і порушення порядку подання рапорту. Вважаючи таку бездіяльність протиправною , позивач звернувся до суду.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (суддя ОСОБА_2 )

Рішенням Вищої ради правосуддя №100/0/15-26 від 22.01.2026 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Херсонського окружного адміністративного суду (відряджена до Львівського окружного адміністративного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до Розпорядження №7/р від 26.01.2026 проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з повторним протоколом автоматизованого розподілу між суддями вказану позовну заяву передано для розгляду судді Брильовському Р.М.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року у справі № 380/24435/25 адміністративну справу прийнято до провадження.

Військова частина НОМЕР_1 ( далі відповідач ) подала до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що рапорт позивача про звільнення був поданий з порушенням вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення про проходження військової служби, без належного клопотання безпосереднього командира та без подання повного і належним чином засвідченого пакета документів, передбаченого Інструкцією №170. Документи, що підтверджують підстави звільнення за сімейними обставинами, у встановленому порядку не подані, а обов`язок щодо утримання пасинка не підтверджений доказами, визначеними законом. Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивача виключено зі списків особового складу та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з чим питання його звільнення належить до компетенції відповідної посадової особи іншої військової частини. Відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3 .

Позивач у шлюбі з ОСОБА_3 мають двоє дітей , а саме:

- ОСОБА_4 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 );

- ОСОБА_5 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ).

Також позивач з ОСОБА_3 виховують ОСОБА_6 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_6 позивач не є його батьком.

12.11.2025 позивач подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей

Листом від 18.11.2025 №21072/3 повідомлено про перелік документів, передбачених п.п. 13 п. 5 додатка 19 до Інструкції, затвердженої наказом МОУ №170 від 10.04.2009, а також зазначено про необхідність подання довідки з Єдиного реєстру боржників щодо відсутності заборгованості зі сплати аліментів. У листі зроблено висновок про відсутність підстав для звільнення у зв`язку з неповнотою та неналежним засвідченням поданих документів і порушенням порядку подання рапорту, із застереженням, що за умови належного оформлення та подання документів рапорт буде розглянуто по суті.

Позивач вважає такі дії протиправними, відтак звернувся із вказаним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою та другою статті 2 Закону № 2232 визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 2232 і залежать від виду військової служби.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану звільняються з військової служби: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Таким чином, під час дії воєнного стану передбачено можливість звільнення військовослужбовців у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

При цьому, законодавець не ставить право військовослужбовця на звільнення з військової служби у залежність від того, чи рідні діти перебувають у нього на утриманні. Вирішальне у досліджуваній ситуації значення має саме факт перебування дітей, батьком яких він не є, на його утриманні.

Судом встановлено, що Позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3 .

У шлюбі мають спільних дітей - - ОСОБА_4 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ) та ОСОБА_5 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ).

Також позивач з ОСОБА_3 виховують ОСОБА_6 . Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_6 позивач не є його батьком.

Суд з цього зазначає про те, що відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За приписами ч.ч.1-3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Приписами ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України).

Суд зазначає, що сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, однак стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.

Так, в силу положень ч.1 ст.268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто, в спірних відносин, позивач мав би обов`язок по утриманню неповнолітніх дітей своєї дружини, як щоб їх батьки або зазначені у цій нормі особи (у разі їх наявності) з поважних причин не могли б надавати їм належного утримання.

Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що біологічний батько ОСОБА_6 , звільнено від обов`язку утримувати сина.

Суд зауважує, що позивач перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 , має право на участь у вихованні її дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому, обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останньої немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.12.2023 у справі №160/11228/23.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232 визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 травня 2009 р. за № 438/16454 (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

На виконання вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджена Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція № 170).

У Додатку 19 до Інструкції № 170 визначений перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до підстав, зазначених у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», окремо для кожної категорії військовослужбовців.

Відповідно до пп.13 п. 5 Додатку 19 «Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» до наведеної Інструкції, документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану):

- копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи;

- один з документів: копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину;

- довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством.

Суд зазначає про те що у підпункті 13 пункту 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170 чітко визначений вичерпний перелік документів, які мають бути долучені до рапорта про звільнення з військової служби у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Як випливає з матеріалів справи, до рапорту про звільнення додано копію Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 , Свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 , Свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_6 .

Водночас, позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження фактичного здійснення ним утримання пасинка ОСОБА_6 , а також доказів того, що біологічний батько дитини звільнений від обов`язку щодо її утримання або з поважних причин не може надавати належне матеріальне забезпечення.

Матеріали справи не містять доказів відсутності у дитини батька, його позбавлення батьківських прав, визнання безвісно відсутнім чи недієздатним, а також доказів неможливості виконання ним обов`язку, передбаченого статтею 180 Сімейного кодексу України.

Отже, позивачем не доведено наявності передбачених статтею 268 Сімейного кодексу України умов, за яких на вітчима може покладатися обов`язок щодо утримання пасинка, що виключає правові підстави для визнання такого обов`язку у спірних правовідносинах.

Також суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Таким чином, розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання вимог пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, цей рапорт подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Таким чином, позивач зобов`язаний був подавати рапорт про звільнення з військової служби своєму безпосередньому командиру.

Водночас, як встановлено судом, рапорт від 12.11.2025 було адресовано безпосередньо командиру військової частини НОМЕР_1 , при цьому в самому рапорті позивач не зазначив про відмову свого безпосереднього командира прийняти рапорт та не обґрунтував причин подання рапорту напряму до командира військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, рапорт позивача було належним чином розглянуто та направлено на доопрацювання.

Відтак, суд не вбачає у зазначених діях відповідача будь-якої протиправної бездіяльності.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позов слід відмовити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович