Справа № 420/36778/25
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 березня 2026 року

м. Київ

справа №420/36778/25

адміністративне провадження № К/990/8291/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів - Загороднюка А. Г., Соколова В. М.

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2026 року у справі №420/36778/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 14 травня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року, та встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 14 травня 2022 року по 20 травня 2023 року, а також грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії, виплачених за вказаний період, визначивши їх розмір, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом відповідно на 1 січня 2022 року та 1 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення у заниженому розмірі виплачених за період з 14 травня 2022 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії ОСОБА_1 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 2 грудня 2021 року № 1928-ІХ та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 3 листопада 2022 року № 2710-ІХ, відповідно до періоду, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії ОСОБА_1 за період з 14 травня 2022 року по 19 травня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого зазначеними законами України, відповідно до періоду, на відповідний тарифний коефіцієнт.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2026 апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в частині сплати судового збору.

17 січня 2026 року на виконання вимог зазначеної ухвали апелянт подав до суду заяву про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, обґрунтовану тим, що відповідач не має можливості сплатити визначений судом судовий збір у встановлений строк з об`єктивних і незалежних від його волі причин. Зокрема, Військова частина НОМЕР_1 є розпорядником бюджетних коштів третього рівня та утримується виключно за рахунок кошторису Міністерства оборони України. У зв`язку з відсутністю достатнього та своєчасного фінансування витрат на сплату судового збору військова частина змушена щоразу звертатися до Фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України із заявами про виділення коштів або здійснення оплати судового збору за подані позовні заяви, апеляційні чи касаційні скарги. Виходячи з усталеної практики вирішення такого питання, процедура виділення коштів та фактична сплата судового збору займає тривалий час і не може бути здійснена у короткі строки.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року у задоволенні зазначеної заяви відмовлено. Апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі частини другої статті 298, пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України у зв`язку з невиконанням вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Не погодившись із ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Частиною першою статті 328 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Як зазначено вище, з оскаржуваного судового рішення установлено, що ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2026 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору.

Як установлено судом апеляційної інстанції, скаржник у визначений ухвалою строк не усунув недоліків апеляційної скарги та не надав доказів сплати судового збору. Подана 17 січня 2026 року заява про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги мотивована відсутністю можливості своєчасної сплати судового збору у зв`язку з особливостями фінансування військової частини НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи клопотання, апелянт послався на те, що військова частина є розпорядником бюджетних коштів третього рівня та утримується виключно за рахунок кошторису Міністерство оборони України, а процедура погодження та виділення коштів на сплату судового збору потребує значного часу.

Разом із тим суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду про неповажність наведених причин. Сам по собі факт фінансування установи з державного бюджету, а також внутрішня процедура погодження та перерахування коштів не є обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання вимог ухвали суду у встановлений строк. Організаційні питання фінансового забезпечення діяльності бюджетної установи належать до сфери її управлінської діяльності та не можуть покладатися на суд як підстава для невиконання процесуальних обов`язків.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що скаржником не надано належних і допустимих доказів вчинення своєчасних та достатніх дій, спрямованих на отримання фінансування для сплати судового збору саме у межах строку, визначеного судом, а також доказів об`єктивної неможливості вирішення цього питання у такий строк.

Невиконання Військовою частиною НОМЕР_1 вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у визначений строк стало підставою для постановлення Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвали від 26 січня 2026 року про повернення апеляційної скарги. З огляду на встановлені обставини колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо неповажності причин пропуску строку та правомірності повернення апеляційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо останній не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Верховний Суду наголошує, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків.

Суд також зазначає, що чинне законодавство передбачає обов`язок учасників справи вчинити процесуальні дії у відповідь на ухвалу про без руху.

Проте військовою частиною НОМЕР_1 у наданий апеляційним судом строк недоліки апеляційної скарги, що стали підставою для її залишення без руху, не усунуто та вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 08 січня 2026 року не виконано, що свідчить про невиконання відповідачем процесуальних обов`язків.

Отже, Суд вважає, що повертаючи апеляційну скаргу з підстав неусунення недоліків апеляційної скарги, апеляційним судом вірно застосовано положення частини другої статті 298 КАС України та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосування є очевидним, застосування та тлумачення зазначених норм процесуального права не викликають сумніву, а доводи касаційної скарги не спростовують мотивів суду апеляційної інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, щодо наявності підстав для повернення апеляційної скарги.

Суд наголошує, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, установленому законом.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на оскарження відповідачем ухвали про повернення апеляційної скарги та з урахуванням положень статті 333 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись частинами першою, третьою статті 333 КАС України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2026 року у справі №420/36778/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Дашутін

Судді А. Г. Загороднюк

В. М. Соколов