Справа № 520/1078/26
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р. № 520/1078/26

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №06 від 23.12.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області зарахувати до мого страхового стажу період роботи з 28.03.1995 по 01.11.2000 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 26.06.1989, та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 17.12.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Харківській області прийнято протиправне рішення № 06 від 23.12.2025 про відмову йому в призначенні пенсії. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 30.01.2026 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Позивачу копія ухвали про відкриття провадження у справі надіслана засобами поштового зв`язку за адресою, зазначеною в позовній заяві, та копія такої ухвали отримана позивачем 05.02.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що за наданими позивачем документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 28.03.1995 по 01.11.2000 (цей період зараховано частково з дати переводу з 28.03.1998 по 30.06.2000) згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.06.1989, оскільки відсутні підстави при прийомі, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 р. №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110. За доводами відповідача оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу є правомірним. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач 17.12.2025 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІІ групи.

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було розглянуто заяву позивача та прийнято рішення №06 від 23.12.2025 про відмову позивачу в призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 14).

У рішенні зазначено, що страховий стаж заявника становить - 11 років 07 місяців 02 дні, необхідний страховий стаж - 13 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 28.03.1995 по 01.11.2000 (цей період зараховано частково з дати переводу з 28.03.1998 по 30.06.2000) згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.06.1989, оскільки відсутні підстави при прийомі, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 р. №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом - Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині 1 статті 8 вказаного Закону зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Як встановлено судом, оскаржуваним у межах даної справи рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області № 06 від 23.12.2025 відмовлено позивачу в призначенні пенсії по інвалідності ІІІ групи, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу заявника (а.с. 14).

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається у разі встановлення особі інвалідності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, для осіб з інвалідністю II та III груп, від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 62 Закону "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 за № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 Порядку № 637).

У п.3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, з огляду на наведене, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Досліджуючи трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 від 26.06.1989 суд зазначає, що трудова книжка містить відомості про спірний період роботи позивача у фірмі "Укрстройсервіс", а саме:

- запис № 7: 28.03.1995 - прийнятий на роботу на посаду інженера-механіка;

- запис № 8: 28.03.1998 - у зв`язку з реорганізацією переведений у фірму "Харстройпроект" (наказ № 5 від 28.03.1998);

- запис № 9: 01.11.2000 - звільнений за власним бажанням (наказ № 27 від 01.11.2000).

При цьому, спірний період був частково зарахований до страхового стажу позивача, а саме з дати переводу, з 28.03.1998 по 30.06.2000.

Підставою для незарахування вказаного періоду роботи позивача в повному обсязі, тобто починаючи з 22.03.1995, стало те, в трудовій книжці позивача відсутні підстави для прийому, а саме відсутні відомості щодо дати та номеру наказу про прийняття на роботу.

Також, пенсійним органом в оскаржуваному рішенні зазначено, що з 01.07.2000 є обов`язковим персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно із вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Із аналізу вказаних правових норм вбачається, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періоду роботи до страхового стажу і права на отримання пенсії з його врахуванням.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що спірний період не було зарахованого до страхового стажу в повному обсязі, оскільки в трудовій книжці відсутні дата та номер наказу про прийом на роботу.

Суд зазначає, що такий недолік трудової книжки позивача, в даному випадку, є суттєвим, оскільки впливає на визначення періоду, який підлягає зарахуванню позивачу до страхового стажу. За наявності зазначеного періоду, позивач зобов`язаний надати уточнюючі довідки щодо дати прийняття на роботу в спірний період.

Суд зазначає, що позивач не подав до суду та до пенсійного органу уточнюючі документи, що б підтверджували спірний періоду роботи позивача, а саме щодо дати прийняття на роботу.

Окрім того, матеріали справи не містять відомостей щодо вчинення позивачем дій задля отримання уточнюючих довідок про спірний період роботи. У зв`язку з чим, твердження позивача про наявність у нього страхового стажу з 28.03.1995 наразі не підтверджені належними доказами.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем також не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача для вирішення питання щодо зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу.

У даному випадку відповідач не був позбавлений можливості отримати відомості про дату прийняття позивача на роботу шляхом витребування відповідних документів, подання запитів тощо та за встановленими відомостями зарахувати до страхового стажу позивача такий період. Однак, відповідачем таких дій вчинено не було. Матеріали справи відповідних відомостей не містять.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не належним чином розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком, не вчинено всіх необхідних дій задля встановлення вірної дати звільнення позивача з роботи в спірному періоді задля зарахування відповідного періоду до страхового стажу позивача, що свідчить про необґрунтованість та передчасність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 06 від 23.12.2025 та про необхідність його скасування.

Щодо іншої частини спірного періоду, а саме з 01.07.2000 по 01.11.2000, що протиправно не зарахований до страхового стажу позивача, суд зазначає, що відповідно до вимог Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 липня 2000 року страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені дані формуються на підставі відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) та сплату страхових внесків.

Відтак після 01.07.2000 підтвердження страхового стажу здійснюється не записами трудової книжки, а відомостями про сплату страхових внесків, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, визначальним для зарахування періоду до страхового стажу є факт сплати страхових внесків у розмірі не меншому за мінімальний страховий внесок за відповідний період. У разі сплати внесків у меншому розмірі страховий стаж зараховується пропорційно сплаченим сумам.

До матеріалів справи позивачем не подано відомостей щодо сплати страхових внесків, що містяться в системі персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 по 01.11.2000. Відомостей щодо подання таких даних до пенсійного органу матеріали справи також не містять.

Разом із цим, оскаржуване в даній справі рішення не містить доводів щодо підстав неврахування відповідачем частини спірного періоду, з 01.07.2000 по 01.11.2000, відомостей щодо перевірки такого періоду відповідачем та надання йому оцінки з дослідженням відповідних документів.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки відповідачем не здійснено належну перевірку страхового стажу позивача, то, з метою належного захисту прав позивача в спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 17.12.2025 про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач відповідних доказів не подав, як і відповідач не дотримався встановленої процедури.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 23.12.2025 № 06 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності ІІІ групи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суму сплаченого судового збору в розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН