Справа № 440/16146/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА ОКРЕМА

03 березня 2026 рокум. ПолтаваСправа № 440/16146/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" про визнання протиправним та скасування рішення, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» №В-1757 від 27.03.2025 року, яким ОСОБА_1 не визнано особою інвалідністю III групи з 23.08.2022 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі № 440/16146/25, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано від відповідача засвідчені належним чином копії всіх документів, що слугували підставою здійснення спірних дій (бездіяльності), у тому числі матеріали кримінального провадження, а також витребувано докази щодо надіслання позивачу спірного рішення. Постановлено витребувані документи надати до суду у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

02.02.2026 суд постановив окрему ухвалу у цій справі, яку надіслано Міністерству охорони здоров`я України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та вирішення питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб за невиконання рішення суду, яке набрало законної сили (ухвала суду від 08.12.2025 у цій справі), а також даною ухвалою суду удруге зобов`язано Державну установу "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" виконати у повному обсязі вимоги, викладені в ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2025.

03.02.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він вказав, що відповідач не має письмового дозволу слідчого або прокурора розголошувати відомості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000099 від 10.03.2023 та надає наявний запит правоохоронного органу з додатком № 1 до запиту за вих. № 23425-2024 від 22.10.2024 щодо ОСОБА_1 , який зазначений за № 15, у той же час зазначає у відзиві про наявність інших процесуальних документів, які надані в межах цього кримінального провадження, але їх суду на виконання вимог двох ухвал не надав з підстав таємниці досудового розслідування.

Суд зауважує, що відповідно до п. 51 постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338 "Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи", центр оцінювання функціонального стану особи проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями: на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або рішення, ухвали суду стосовно особи, зазначеної у постанові слідчого, прокурора або ухвалі слідчого судді або рішенні, ухвалі суду.

У оспорюваному рішенні у цій справі, підставою для перевірки встановлення позивачу групи інвалідності зазначені відомості: постанова слідчого, прокурора, ухвала слідчого судді, які суду не надані повторно.

Ухвалою суду від 05.02.2026 витребувано від відповідача утретє та Головного управління Національної поліції України у Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Матвійчука Юліана, 83) копії слідчих, процесуальних чи судових рішень у кримінальному провадженні №0000099 від 10.03.2023 щодо проведення перевірки Центром оцінювання функціонального стану особи обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями виключно в частині змісту документа, що стосуються позивача у цій справі. Постановлено витребувані докази надати до суду у строк - п`ять днів з дня вручення ухвали.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач Державна установа "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" отримав ухвалу суду 09.02.2026.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №R40 та трекінгу даного поштового відправлення Головне управління Національної поліції України у Полтавській області отримало дану ухвалу 16.02.2026. Отже, строк виконання даної ухвали сплив 23.02.2026.

Проте, станом на дату постановлення даної ухвали суду витребувані докази від відповідача та Головного управління Національної поліції України у Полтавській області до суду не надані.

З огляду на те, що Головне управління Національної поліції України у Полтавській області не надано обґрунтованих письмових пояснень із зазначенням поважних причин ненадання витребуваних доказів до визначених дат, суд дійшов висновку про необхідність постановити окрему ухвалу в даній справі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому в положеннях частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

При цьому, ухвала суду у даній справі від 05.02.2026 набрала законної сили і є обов`язковою до виконання на всій території України.

Водночас, невиконання вимог Полтавського окружного адміністративного суду, які зазначені в ухвалі від 05.02.2026 позбавляє суд процесуальної можливості всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини у справі з метою вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Невиконання вимог суду призводить до затягування судового процесу, встановлення істини та офіційного з`ясування обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 січня 2026 року у справі №490/10876/23 зазначене:

"Відтак окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини й умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників. Вона може бути постановлена, лише якщо під час саме судового розгляду конкретної справи було встановлене відповідне правопорушення. Суд не здійснює юридичну кваліфікацію правопорушення, хоча в окремій ухвалі може зазначити, елементи якого складу правопорушення потрібно перевірити.

Ураховуючи особливий статус суду в системі органів, що забезпечують правовий порядок, суд зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або системних порушень закону (постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2025 року у справі № 160/980/24, від 25 січня 2019 року у справі № 822/1832/18 тощо).

21. Велика Палата Верховного Суду в повній мірі погоджується з наведеними вище висновками та зазначає, що за своєю правовою природою окрема ухвала суду є особливим видом судового рішення, за допомогою якого реалізується процесуальний механізм фіксації судом виявлених під час судового розгляду справи порушень закону (законодавства) чи недоліків у діяльності відповідних суб`єктів з метою доведення їх до відома уповноважених органів задля їх усунення та недопущення в майбутньому.

Особливістю окремої ухвали є те, що безпосередньо внаслідок її постановлення не вирішується спір або пов`язані з його вирішенням процесуальні питання. Суду надано право спрямувати дію окремої ухвали не лише на учасників справи. Її дія може бути поширена на будь-яких інших осіб, стосовно яких під час вирішення спору було виявлено порушення законодавства чи інші недоліки їх діяльності. Метою застосування такого засобу судового реагування є усунення недоліків у правозастосовчій діяльності, попередження та припинення порушень з боку державних органів та інших осіб, припинення зловживання процесуальними правами сторонами у справі тощо. Вирішення означених питань судом, насамперед, спрямоване на забезпечення принципу законності як складової частини принципу верховенства права.

Таким чином, окрема ухвала є особливим видом судового рішення, яке хоча й постановлене під час судового розгляду конкретної справи, але безпосередньо не стосується вирішення судового спору в ній та не впливає на кінцевий результат його вирішення. У такій ситуації окрема ухвала впливає на суспільні відносини автономно від судового рішення, яким вирішено спір, і не завжди стосується прав, обов`язків чи інтересів учасників цього спору."

У своїй Окремій ухвалі від 10.03.2025 у справі №320/10183/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, наступні висновки:

"1) у разі виявлення зловживання процесуальними правами суд зобов`язаний ужити заходів, спрямованих на попередження та/або протидію такому зловживанню, що зумовлено необхідністю: а) захисту процесуальних прав інших сторін, зокрема, щодо розгляду та вирішення справ у «розумні строки»; б) гарантувати дотримання всіма учасниками справи обов`язку виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; в) захисту довіри до суду, професійності та авторитету суддів; г) своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, вирішеннясправи, а також винесення рішення за умови правильного застосування норм матеріального права, дотримання норм процесуального права; ґ) гарантувати виконання всіма учасниками судового процесу всіх процесуальних обов`язків, визначених законом або судом.

Водночас учасники справи також повинні мати активну позицію щодо інформування суду про виявлені випадки зловживання процесуальними правами іншими учасниками з викладенням відповідних доводів і наданням доказів;

2) заходи процесуального примусу, які можуть застосовуватись адміністративним судом із метою протидії зловживанню процесуальними правами, можна класифікувати на заходи прямої відповідальності (попередження, видалення із зали судових засідань, привід, штраф, винесення окремої ухвали) та заходи непрямої (додаткової) відповідальності (залишення без розгляду або повернення позову, апеляційної чи касаційної скарги, заяви, клопотання; покладення на сторону, яка допустила зловживання процесуальними правами, судових витрат повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору; припинення врегулювання спору за участю судді тощо);

3) особливості адміністративного судочинства певним чином впливають на можливість визнання тієї чи іншої дії (бездіяльності) учасника справи зловживанням процесуальними правами,а також обрання судом заходів із протидії такому зловживанню, зокрема: а) розмір штрафу, визначений у КАС України; б) значна частина позивачів, зокрема у соціальних спорах, звільнена від сплати судового збору, тому до цих осіб, за загальним правилом, неможливо застосувати такий захід, як покладення на позивача судових витрат; в) суб`єкт владних повноважень може неправомірно (об`єктивно або суб`єктивно) перешкоджати ефективному розгляду справи (неявка, ненадання відзиву, неякісна підготовка апеляційних та касаційних скарг, пропуск процесуального строку, несплата судового збору тощо), посилаючись на бюрократичні процедури та «колективну» відповідальність; надалі такий суб`єкт владних повноважень може вказати на «поганий» суд, який нібито не дозволив захистити суспільні інтереси або інтереси держави; г) наявність у деяких спорах (екологія, благоустрій, надра тощо) третьої «неявної» сторони - суспільства (суспільних інтересів), не представлених у суді жодним спеціальним суб`єктом (представником).

У частині другій статті 45 КАС України наведений перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, який, однак, не є вичерпним, оскільки суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесено на розсуд суду, що розглядає справу.

Колегія суддів враховує, що суспільна небезпека зловживання процесуальними правами в адміністративному судочинстві полягає у тому, що дії (бездіяльність), які становлять зміст такого зловживання правом, спричиняють настання негативних наслідків, що можуть проявлятися для учасників справи у недосягненні судом завдань адміністративного судочинства, визначених у частині першій статті 2 КАС України, та для суду та усієї судової системи - у зниженні рівня довіри до судової гілки влади, у поставленні під сумнів професійності та авторитету".

Відповідно до частини першої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктами владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У порядку частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно із статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідач не скористався своїм диспозитивним правом на подання відзиву чи іншої заяви по суті спору із запереченнями щодо обставин, викладених у позовній заяві.

Суд оцінює поведінку відповідача, стосовно ненадання відповідачем відзиву та доказів, які витребувані судом ухвалами, як зловживання процесуальним правом сторони (відповідача суб?єкта владних повноважень) та невиконання процесуального обов`язку суб?єктом владних повноважень.

Ненадання відзиву (чи будь-яких заяв по суті спору із запереченнями доводів позову) доказів суб`єктом владних повноважень не спростовує підтвердження відповідачем порушеного права позивача, яке є предметом спору.

Суд визнає, що ненадання відзиву на позов та доказів порушує не тільки принцип змагальності сторін та ускладнює встановлення істини у справі, але й підриває авторитет судової влади, нівелює довіру суспільства до правосуддя та перешкоджає своєчасному та ефективному розгляду справ.

Необхідність подання відзиву та доказів у справі суб?єктом владних повноважень зумовлена їх особливим статусом, як представників публічного інтересу, а також того, що всі негативні наслідки ухвалення рішення покладаються на державний бюджет України, який наповнюється платника податків. Протиправні дії суб?єкта владних повноважень у подальшому спричиняють збільшення витрат із державного бюджету, що призводить до нераціонального витрачання коштів платників податків. Саме на суб?єкта владних повноважень покладається покладається підвищена відповідальність за участь у судових процесах (як особиста явка їх представників так і подання заяв по суті спору) та, в подальшому, забезпечення виконання рішень суду.

Дії суб`єкта владних повноважень або бездіяльність мають прямий вплив на ефективність функціонування судової системи та дотримання принципів верховенства права.

Судом встановлена необхідність судового реагування щодо офіційного встановлення обставин справи у даному випадку, внаслідок ігнорування процесуальних обов`язків (неподання доказів) та невиконання рішення суду - ухвали суду від 05.02.2026 у цій справі, а також неможливості подальшого розгляду цієї справи без надання суду відповідних доказів відповідачем та Головним управлінням Національної поліції України у Полтавській області, щодо офіційного з`ясування обставин справи - підстава для перевірки встановлення позивачу групи інвалідності наявність постанови слідчого, прокурора, ухвала слідчого судді щодо позивача та надання такого доказу.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, у зв`язку з невиконанням відповідачем та Головним управлінням Національної поліції України у Полтавській області законного рішення суду - ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 - надіслати окрему ухвалу Міністерству охорони здоров`я України, Міністерству внутрішніх справ України, Національній поліції України, Офісу генерального прокурора для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та вирішення питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб Головного управління Національної поліції України у Полтавській області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 132, 143, 241, 243, 248, 249, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У зв`язку з невиконанням відповідачем та Головним управлінням Національної поліції України у Полтавській області ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 у цій справі надіслати окрему ухвалу Міністерству охорони здоров`я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7), Міністерству внутрішніх справ України (00024, м. Київ, вул. Богомольця Академіка, буд. 10), Національній поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця Академіка, буд. 10), Офісу генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, місто Київ, 01001) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та вирішення питання щодо невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, відповідними особами - ухвали суду від 05.02.2026.

Про вжиті заходи повідомити Полтавський окружний адміністративний суд не пізніше десяти днів з дня отримання копії окремої ухвали.

Удруге зобов`язати Державну установу "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" та Головне управління Національної поліції України у Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Матвійчука Юліана, 83) виконати у повному обсязі вимоги, викладені в ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026.

Направити цю ухвалу учасникам справи та до Міністерства внутрішніх справ України, Національній поліції України, Міністерства охорони здоров`я України, Офісу генерального прокурора, Головного управління Національної поліції України у Полтавській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в частині питання постановлення окремої ухвали шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, у порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Бевза