Справа № 400/2463/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/2463/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Джабурія О.В.,

Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року, прийняте у складі суду судді Величко А.В. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення від 22.11.2024 №40/в, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, в якому позивач просила суд:

- визнати протиправною та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 2 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №40/в від 22.11.2024 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 .;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити дружині загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , а також його неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), військовослужбовця, у 500-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2022 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 2 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №40/в від 22.11.2024 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 . Зобов`язано Міністерство оборони України призначити і виплатити дружині загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , а також його неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), військовослужбовця, у 500-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2022 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильних висновків, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що смерть ОСОБА_2 є наслідком вчинення ним протиправних дій у стані алкогольного сп`яніння, а саме адміністративного правопорушення самовільне залишення військової частини, що встановлено службовим розслідуванням. За таких обставин, апелянт вважає, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум ухвалила цілком законне та обґрунтоване рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наявністю свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

За час перебування у шлюбі народилося двоє дітей, які на момент звернення з даним позовом є неповнолітніми, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Родинні зв`язки підтверджуються наявністю свідоцтва серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно.

ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, що підтверджується наявністю свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого Виконавчим комітетом Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №6580 та довідки про причину смерті ОСОБА_2 помер в зоні бойових дій та причиною смерті є закритий перелом кісток склепіння та основи черепа.

Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії протокол №133 від 11 січня 2024 року травма молодшого сержанта ОСОБА_2 , 1986 р.н.: «Закритий перелом кісток склепіння та основи черепа. Крововиливи під оболонки та у речовину головного мозку. Набряк головного мозку», яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 від 26.12.2022 р., лікарським свідоцтвом про смерть №6580 від 22.12.2022р., актом службового розслідування №847 від 25.12.2022 р. - травма, яка призвеле до сметрі, отримана в результаті нещасного випадку (ДТП)та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.

У зв`язку з вищевикладеним позивачка звернулася із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка та батька неповнолітніх дітей ОСОБА_2 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 . За результатами опрацювання ІНФОРМАЦІЯ_6 заява була направлена до ІНФОРМАЦІЯ_7 за вих. №6960 від 21.06.2024 року.

Надалі вказана заява з додатками була направлена для призначення та виплати одноразової грошової допомоги до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Разом з тим, розглянувши подані документи, комісія Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги матері, дружині та двом дочкам загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку, пов`язаної з проходженням військової служби, молодшого сержанта ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), зазначивши наступне:

«Відповідно до акту службового розслідування військової частини НОМЕР_4 від 09.09.2023 №15712 смерть ОСОБА_6 настала під час самовільного залишення частини.

Згідно з висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи від 10.10.2023 №6580 під час проведення судово-токсилогічного дослідження в крові та сечі ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концетрації 26 %о в крові та 4,2%оо в сечі.

Відповідно до статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення самовільне залишення військової частини або місця служби військослужбовцем є адміністративним правопорушенням.

Згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист

військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком адміністративного правопорушення або вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння».

Вищевикладене підтверджується витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №40/в від 22.11.2024 року.

Вказаний витяг з протоколу №40/в від 22.11.2024 року отримано представником Позивача у відповідь на адвокатський запит 21.02.2025 року.

Позивач не погоджується з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні їй та її неповнолітнім дітям одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю молодшого сержанта ОСОБА_2 , та звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/ наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї. Крім того, за висновками суду, в акті службового не вказано, що смерть військовослужбовця є наслідком вчиненням військовослужбовцем кримінального або адміністративного правопорушення, а зазначено лише про те, що смерть настала під час самовільного залишення військової частини, що не є підставою для відмови у призначенні грошової допомоги його родичам.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбаченою, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

За змістом частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;

500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до статті 16-3 вищезазначеного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічне правове врегулювання спірних правовідносин міститься і у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Так, як стверджує апелянт, згідно з висновком експерта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи від 10.10.2023 №6580 під час проведення судово-токсилогічного дослідження в крові та сечі ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концетрації 2,6% в крові та 4,2% в сечі.

Водночас, проаналізувавши зміст статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів дійшла висновку про те, що допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги членам його сім`ї.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2018 року № 802/1869/17-а, від 04 березня 2020 року № 813/2071/17, від 15 червня 2022 року № 826/4813/18, від 29 червня 2022 року № 640/6477/19, від 26 січня 2023 року № 825/1503/17, від 10 травня 2023 року №640/5320/19 та від 09 вересня 2025 року № 240/5502/24.

Матеріли справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення безпосередньо ОСОБА_2 кримінального злочину або адміністративного правопорушення та/або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що мали своїм наслідком його загибель.

Так, із постанови про закриття кримінального провадження від 28.06.2023 вбачається, що згідно висновку судової медичної експертизи № 6580 від 21.12.2022, причиною смерті ОСОБА_2 стало тяжке тілесне ушкодження, отримане внаслідок ДТП.

Більш того, із вказаної постанови про закриття кримінального провадження від 28.06.2023 вбачається, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_7 , а ОСОБА_2 знаходився на передньому пасажирському сидінні.

Згідно витягу з протоколу засідання штатної військово- лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії №133 від 11 січня 2024 року, травма, яка призвела до смерті, отримана в результаті нещасного випадку (ДТП) та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.

За таких обставин, ОСОБА_2 помер внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , а не в результаті вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що мали свої наслідком його смерть, а відтак відмова відповідача у призначені та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги з цих підстав є протиправною.

Щодо доводів апелянта в частині вчинення позивачем адміністративного правопорушення самовільного залишення військової частини, що встановлено службовим розслідуванням, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи відсутні докази притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за самовільне залишення військової частини. В свою чергу, встановлення факту вчинення особою адміністративного правопорушення може бути здійснено виключно судом шляхом винесення постанови в порядку, передбаченому КУпАП. В рамках службового розслідування військова частина може встановити виключно наявність у діях особи ознак відповідного правопорушення, однак вказані обставини не є тотожними факту вчинення адміністративного правопорушення, який може бути встановлений виключно судом.

Як зазначені у витязі з протоколу №40/в від 22.11.2024 «Відповідно до акту службового розслідування військової частини НОМЕР_4 від 09.09.2023 №15712 смерть ОСОБА_2 настала під час самовільного залишення частини».

Тобто, в акті службового розслідування не вказано, що смерть військовослужбовця є наслідком вчиненням військовослужбовцем кримінального або адміністративного правопорушення, а зазначено лише про те, що смерть настала під час самовільного залишення військової частини, що не є підставою для відмови у призначенні грошової допомоги його родичам.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2023 року по справі № 160/2379/21.

Враховуючи викладене, оскільки смерть ОСОБА_2 настала внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку, пов`язаного з проходженням військової служби, та не пов`язана із вчиненням ним дій у стані сп`яніння чи вчиненням адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмовляючи у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач діяв протиправно.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 2 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №40/в від 22.11.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення від 22.11.2024 №40/в, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька