Справа № 320/30095/24
Суддя: Кравченко Євген Дмитрович
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Кравченка Є.Д. та суддів Осіпової О.О., Златіна С.В., перевіривши апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем 2 подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2026 апеляційну скаргу було залишено без руху, оскільки апелянтом пропущено тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду, а викладені у клопотанні про його поновлення причини поважними визнані не були, а також в апеляційній скарзі не зазначено відомості про наявність чи відсутність електронного кабінету. Судом надано строк для усунення недоліків - десять днів з моменту отримання копії зазначеної ухвали, яку було отримано відповідачем в електронному кабінеті 13.02.2026 о 16:29 год., тобто у розумінні ч. 6 ст. 251 КАС України 13.02.2026.

На виконання вимог цієї ухвали апелянтом до суду апеляційної інстанції направлено заяву про усунення недоліків, до якої додано клопотання про поновлення процесуального строку для подачі апеляційної скарги на рішення суду по справі № 320/30095/24.

Клопотання обґрунтоване тим, що направлення документів в електронній формі Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області не здійснювалось, або здійснювалось в автоматичному порядку неналежній особі. Також скаржник зазначив, що в Управління відсутній доступ до реєстраційної картки електронної справи № 320/30095/24, яка сформована Київським окружним адміністративним судом. Зазначив, що відповідачу не було відомо про існування справи № 320/30095/24, а про винесення рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 останньому стало відомо лише після надходження на адресу Управління постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2026.

Розглянувши заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Як було встановлено в ухвалі від 13.02.2026 про залишення апеляційної скарги без руху, рішення суду першої інстанції ухвалено 17.11.2025, утім апеляційну скаргу направлено до суду апеляційної інстанції через систему "Електронний суд" лише 09.02.2026, тобто з пропуском тридцятиденного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Частиною 1 ст. 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії, справа Креуз проти Польщі).

Апелянт, як суб`єкт владних повноважень, повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що норми процесуального законодавства не звільняють державний орган від обов`язку подачі апеляційної скарги у передбачений процесуальним законодавством строк.

Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо її своєчасної подачі.

Крім того, у п.74 рішення Європейського Суду з прав людини Лелас проти Хорватії суд звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

У справі Рисовський проти України Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що …у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Тобто, виходячи з принципу належного урядування, державні органи зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №810/3131/17, від 05 лютого 2019 року у справі №826/11314/17, від 23 липня 2020 року у справі №560/3519/18 та від 16 березня 2021 року у справі №640/7145/19 який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Держава має дотримуватись принципу належного урядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя, про що вказував Конституційний Суд України у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011.

Звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведена позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 26 квітня 2021 року у справі № 400/2226/19.

В обґрунтування поданого клопотання апелянт вказує на те, що направлення документів в електронній формі Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області не здійснювалось, або здійснювалось в автоматичному порядку неналежній особі. Також скаржник зазначив, що в Управління відсутній доступ до реєстраційної картки електронної справи № 320/30095/24, яка сформована Київським окружним адміністративним судом.

Перевіривши доводи клопотання апелянта в цій частині, колегія суддів вважає, що такі доводи є безпідставними та необгрунтованими, а тому не бере їх до уваги, з наступних підстав.

Так, колегією суддів встановлено, що згідно відомостей Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» ГУ ПФУ в Житомирській області зареєстровано у підсистемі «Електронний суд», має електронний кабінет та згідно Картки руху документу, у цій справі, оскаржуване рішення доставлено до електронного кабінету ГУ ПФУ в Житомирській області - 19.11.2025 о 03:30 год., тобто у розумінні положень ч. 6 ст. 251 КАС України 20.11.2025.

Наявність в апелянта електронного кабінету підтверджується матеріалами апеляційної скарги та поданої заяви, зокрема останній вказує, що має електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Будь-яких доказів, які б спростовували доставку рішення суду першої інстанції ГУ ПФУ в Житомирській області надано не було.

Натомість апелянтом не зазначено та не доведено неможливості отримання та ознайомлення з оскаржуваним рішенням, яке було направлено до офіційного електронного кабінету. При цьому, електронний кабінет суб`єкта владних повноважень є офіційним інструментом обміну інформацією, доказів обмеженого доступу до нього, неможливості ним користуватися надано не було.

Доводи апелянта про те, що про існування зазначеної справи та винесення рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 відповідачу стало відомо лише після надходження на адресу останнього постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2026 судом не приймаються до уваги, оскільки це не спростовує наявну довідку про доставку електронного листа.

Крім того, у відповідності до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Київського окружного адміністративного суду 17.11.2025 у справі № 320/30095/24 надіслано судом до ЄДРСР: 17.11.2025; зареєстровано: 18.11.2025; забезпечено надання загального доступу: 19.11.2025.

Суд зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Скаржник, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.

Отже, відповідач не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження. У зв`язку з цим, зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною.

Слід зазначити, що право на апеляційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області строку на апеляційне оскарження рішення від 17.11.2025. Інших доводів поважності причин пропуску строку апелянтом не зазначено.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Крім того, станом на дату винесення даної ухвали зазначені в ухвалі суду від 13.02.2026 недоліки апеляційної скарги апелянтом не усунуто, зокрема, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету не надано.

Враховуючи наведене та керуючись приписами КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити.

Керуючись ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повернути апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко

Судді: О.О. Осіпова

С.В. Златін