Справа № 240/27602/23
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/27602/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

02 березня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Малинська паперова фабрика-Вайдманн" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Малинська паперова фабрика-Вайдманн" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на необґрунтованість висновків акту перевірки, які стали передумовою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки Товариством було надано перевіряючим всі належні докази (первинні документи) в підтвердження правильності формування ним даних податкового обліку (зокрема, й визначення сум податкового кредиту та податкового зобов`язання з ПДВ за березень 2023 року); крім того, звертає увагу на відсутність підстав для нарахування податкового зобов`язання з ПДВ при списанні основних засобів, оприбуткуванні та переведенні їх в актив для подальшого продажу, а отже, як наслідок, й відсутність у нього обов`язку зі складання та реєстрації в ЄРПН податкової накладної за результатами таких дій.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року позов задоволено, зокрема визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 26.06.2023 № 1, № 1, № 1.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь Приватного акціонерного товариства "Малинська паперова фабрика-Вайдманн" судові витрати зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами Управління проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт № 9247/06-30-07-01/00278735 від 23.05.2023.

Згідно з висновками акту перевірки під час її проведення встановлено порушення Товариством:

- пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 «в» статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України), що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, всього на 388 184,00 грн., в тому числі за березень 2023 року - 388 184,00 грн.;

- пункту 189.9 статті 189, пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 «в» статті 200 ПК України, що мало наслідком завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на 75 188,00 грн., у тому числі за березень 2023 року - 75 188,00 грн.;

- пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 ПК України у зв`язку із нереєстрацією в ЄРПН однієї податкової накладної на загальну суму ПДВ 61 674,00 грн., у тому числі за березень 2023 року одна податкова накладна на суму ПДВ 61 674,00 грн.

До таких висновків податковий орган прийшов, вказавши, що Товариством в порушення пункту 189.9 статті 189 ПК України не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 61 674,00 грн. на залишкову вартість списаних в березні 2023 року як такі, що не придатні до використання у господарській діяльності, основних засобів форм латунних, які в подальшому оприбутковано на рахунок 209 «Інші матеріали» за іншою, ніж балансова, вартістю. Крім того, за вказаним фактом суб`єктом господарювання в порушення пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 ПК України не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкову накладну. До того ж, у декларації за березень 2023 року Товариством завищено суму податкового кредиту на 401 698,00 грн., оскільки задекларовано податковий кредит щодо ввезених на митну територію України товарів в розмірі 7 181 446,00 грн., тоді як згідно системи електронного адміністрування ПДВ щодо позивача зареєстровано митних операцій на суму ПДВ в розмірі 6 779 748,00 грн., тобто на 401 698,00 грн. менше. Це порушення призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за березень 2023 року на 388 184,00 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, за березень 2023 року на 13 514,00 грн. Всього ж, на переконання податкового органу, від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, за березень 2023 року Товариством завищено на 75 188,00 грн. (13 514,00 грн. + 61 674,00 грн.)

Товариством подано заперечення № 514 від 06.06.2023 на акт перевірки № 9247/06-30-07-01/00278735 від 23.05.2023, проте листом Головного управління ДПС у Житомирській області № 13967/6/06-30-07-01 від 19.06.2023 його повідомлено, що за наслідками розгляду заперечень висновки акту перевірки визнано правомірними й такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Управлінням 26.06.2023 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 1, згідно з яким до Товариства застосовано штраф в сумі 30 837,00 грн. у зв`язку із нескладанням та нереєстрацією у встановлений законом строк в ЄРПН податкової накладної;

- № 1, відповідно до якого Товариству зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду, на 75 188,00 грн.;

- № 1 щодо зменшення Товариству бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 388 184,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 97 046,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження (скарга Товариства № 611 від 07.07.2023) рішенням ДПС України № 25842/6/99-00-06-01-04-06 від 05.09.2023 скаргу платника залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 26.06.2023 № 1, № 1, № 1 без змін.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, Товариство звернулось до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах і порядку, встановлених законом.

Відповідно до підпунктів 14.1.156, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Виходячи з положень пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №1 від 26.06.2023, яким встановлено порушення п. 189.9 ст. 189, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 «в» ст. 200 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2023 року на суму 75188 грн.

Відповідно до п. 189.9 статті 189 ПК України у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п.200.1 ст. 200 ПК України).

Згідно з пп. в п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Так, посилаючись на положення пункту 189.9 статті 189 ПК України, відповідач вважає, що залишкова вартість основних засобів, підлягала оподаткуванню податком на додану вартість.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту п.189.9 ст.189 ПК України слідує, що у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Разом з тим, норма цього пункту не поширюється на випадки, коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Відповідно до 189.10 ПК України у разі, якщо внаслідок ліквідації необоротних активів отримуються комплектувальні вироби, складові частини, компоненти або інші відходи, які оприбутковуються на матеріальних рахунках з метою їх використання в господарській діяльності платника, на такі операції не нараховуються податкові зобов`язання.

Відповідно до матеріалів справи та встановлених судом першої інстанції обставин, у позивача на рахунках № 106 «Інструменти, прилади та інвентар», № 104 «Машини та обладнання» та № 112 «Малоцінні необоротні матеріальні активи» обліковувались латунні форми.

У зв`язку з прийняттям рішення щодо продажу цих латунних форм Товариством було укладено контракт №SE2-20600921 від 02.01.2023 з компанією-контрагентом із Туреччини про поставку матеріалів для виробництва.

Відповідно до норм МСФЗ 5 "Непоточні активи, утримувані для продажу, та припинена діяльність", компанія має право класифікувати непоточний актив (або групу вибуття) як утримуваний для продажу, якщо його балансова вартість буде в основному відшкодовуватися шляхом операції продажу, а не поточного використання. Базуючись на вищезазначеному, латунні форми були переведені з рахунків 106, 104 та 112 до групи вибуття (через списання та оприбуткування) використовуючи для цього акт на списання основних засобів та прибутковий ордер, що не протирічить нормам МСФЗ 5 "Непоточні активи, утримувані для продажу та припинена діяльність" та МСБО 16 "Основні засоби".

Тому латунні форми були переведені Товариством з рахунків № 106, № 104 та № 112 до групи вибуття (через списання та оприбуткування), що оформлено актами на списання основних засобів та прибутковими ордерами.

В цих актах комісія, створена з питання списання необоротних активів, зробила висновок про необхідність списання спірних латунних форм як таких, що не будуть використовуватись за первісним призначенням (не придатні до використання в господарській діяльності), а також про необхідність їх оприбуткувати, перевести актив в активи утримувані для подальшого продажу (а.с.112-151).

Оцінюючи зміст актів про списання основних засобів та оприбуткування матеріалу, можна дійти висновку, що такі в подальшому за своїм первісним призначенням використовуватися більше не можуть.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем акти списання основних засобів містять всю необхідну інформацію.

Будь-яких доводів та зауважень щодо здійснення позивачем процедури списання вказаних засобів та доказів використання за призначенням у господарській діяльності платника податків, відповідачем суду не надано.

В бухгалтерському обліку Товариства зазначені операції по списанню основних засобів для подальшого продажу відображені на рахунках 97601001 «Собівартість реалізованих машин та обладнання» та 97601002 «Собівартість реалізованих інструментів», що підтверджується планом рахунків, який застосовує Товариство, та оборотно-сальдовою відомістю за березень 2023 року по наведеним вище рахункам.

Отже, Товариство не оприбутковувало будь-які комплектуючі чи металобрухт, а переводило актив в актив, утримуваний для продажу, без будь яких змін форми або назви, що і зазначено в вищезгаданих актах на списання.

Сумарно операції підтверджуються укладеним Товариством контрактом №SE2-20600921 від 02.01.2023, ВМД, рахунками-фактурами на реалізацію цих активів, актами на списання основних засобів та прибутковими ордерами на оприбуткування активів, утримуваних для продажу, без будь яких змін форми або назви, які, в свою чергу, надавались перевіряючим під час проведення перевірки.

Таким чином, Товариство не оприбутковувало будь-які комплектуючі чи металобрухт, а переводило актив в актив, утримуваний для продажу без будь яких змін форми або назви, що і зазначено в вищезгаданих актах на списання.

Ці операції підтверджуються укладеним Контрактом №SE2-20600921 від 02.01.2023, ВМД, рахунками-фактурами на реалізацію цих активів та актами на списання основних засобів та прибутковими ордерами на оприбуткування активів, утримуваних для продажу без будь яких змін форми або назви.

Слід зазначити, що Податковий кодекс не містить норми, яка зобов`язує платника податку нараховувати ПДВ при переведенні основного засобу в активи для продажу. ПДВ нараховується уже при продажу таких активів.

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем в ході розгляду справи не доведено суду правомірність висновків контролюючого органу про порушення позивачем пункту 189.9 статті 189 ПК України та наявність у позивача обов`язку оподаткування податком на додану вартість залишкової вартості основних засобів.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення № 1 від 26.06.2023 про визначення Приватному акціонерному товариству "Малинська паперова фабрика-Вайдманн" суми завищення від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду в розмірі 75188 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Також податковим органом за результатами проведеної перевірки встановлено порушення Товариством пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 ПК України, відповідно до яких на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що за результатами операцій зі списання основних засобів (латунних форм) у Товариства не виникло обов`язоку з нарахування податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 61 674,00 грн., що, в свою чергу, свідчить й про відсутність у нього обов`язку зі складання та реєстрації в ЄРПН податкової накладної на цю суму за результатами таких операцій.

Отже, податкове повідомлення-рішення № 1 від 26.06.2023, відповідно до якого позивачу застосовано штраф у розмірі 30837,00 грн., у зв`язку з нескладенням та нереєстрацією податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних у правовідносинах зі списання основних засобів, також підлягає скасуванню, оскільки правомірність вчинення позивачем вказаних операцій досліджена судом вище.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №1 від 26.06.2023, яким встановлено порушення п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 «в» ст. 200 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим зроблено висновок про завищення позивачем бюджетного відшкодування на суму 388184 грн, застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі 97046 грн, колегія суддів зазначає таке.

Так, в акті перевірки зазначено про завищення Товариством у декларації за березень 2023 року суми податкового кредиту на 401 698,00 грн., у зв`язку із декларуванням податкового кредиту за операціями із ввезення на митну територію України товарів в розмірі 7 181 446,00 грн., тоді як згідно системи електронного адміністрування ПДВ щодо позивача зареєстровано митних операцій на суму ПДВ лише в розмірі 6 779 748,00 грн. (різниця - 401 698,00 грн.).

Як уже зазначалось, відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.12 статті 201 ПК України визначено, що у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Пункт 200.1 статті 200 ПК України визначає, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Судом першої інстанції встановлено, що в рядку 11.1 декларації Товариством задекларовано податковий кредит із ввезених на митну територію України товарів в сумі 7 181 446,00 грн., що відповідає даним з митних декларацій та аркушів коригувань за березень 2023 року.

Всі належні до сплати за операціями із ввезення товарів податки і збори Товариством сплачено своєчасно.

Розбіжностей з Державною митною службою України станом на 31.03.2023 Товариство не має, що підтверджується, в тому числі оборотно-сальдовою відомістю по контрагенту «Державна митна служба України» за період з 01.01.2023 по 01.04.2023.

У підтвердження задекларованих сум Товариством до перевірки були надані: митна декларація 23UА44U5 від 30.01.2023 з аркушами коригування від 15.03.2023 та 24.03.2023, лист ПАТ «Вайдманн-МПФ» № 122 від 07.02.2023, лист Державної митної служби України № 7.19-2/15/13/1348 від 28.02.2023, лист ПАТ «Вайдманн-МПФ» № 221 від 08.03.2023, платіжні інструкції від 21.03.2023 на повернення коштів від митної служби та вищевказану оборотно-сальдову відомість по контрагенту «Державна митна служба України» за період з 01.01.2023 по 01.04.2023.

Разом з тим, в системі електронного адміністрування ПДВ, на яку посилається податковий орган, зареєстрована інша сума податкового кредиту - 6 779 748,00 грн.

При цьому, інформація з системи, яку адмініструє ДПС, не є підставою для внесення платником податків даних в декларацію.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що ні ПК України, ні інші нормативні акти не містять вимоги щодо можливості для покупця товарів віднести суму ПДВ, сплаченого по ВМД, до податкового кредиту лише після реєстрації останньої в будь-якому реєстрі, в тому числі і в системі електронного адміністрування ПДВ.

Про це безпосередньо свідчить зміст пункту 198.6 статті 198 ПК України, в якому законодавець не висуває вимогу щодо реєстрації ВМД як передумову для віднесення суми податку до податкового кредиту. Вимога щодо реєстрації в ЄРПН стосується лише податкових накладних.

Виходячи з наведеного, якщо митне оформлення завершено й електронна митна декларація оформлена за допомогою автоматизованої системи митного оформлення, що підтверджує сплату ПДВ, то це є підставою для формування покупцем податкового кредиту.

Отже, Товариством у декларації за березень 2023 року правомірно задекларовано суму податкового кредиту із ввезених на митну територію України товарів в розмірі 401 698,00 грн., адже доказів неналежного оформлення митної декларації 23UА44U5 від 30.01.2023 матеріали справи не містять й відповідачем таких доводів не наводилось.

Крім того, станом на 16.05.2023 ДПС виправила невідповідність в системі СЕА ПДВ, включивши до неї суму 401 697,34 грн. й вказавши підставою для такого включення саме митну декларацію 23UА44U5 від 30.01.2023 (а.с.57).

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС від 26.06.2023 № 1, № 1, № 1.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Ватаманюк Р.В.