Справа № 160/33672/25
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року м. Дніпросправа № 160/33672/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року (суддя Неклеса Олена Миколаївна) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.11.2025 (з основної діяльності) № 706 в частині призову та направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проходження військової служби за мобілізацією до Військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з виключенням зі списків особового складу військової частини.

Також позивачем 25.12.2025 подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить заборонити Військовій частині НОМЕР_1 , у якій проходить службу ОСОБА_1 , а також іншим військовим частинам, з`єднанням та органам військового управління направляти ОСОБА_1 до військових частин та з`єднань Збройних Сил України, які виконують бойові (спеціальні) завдання в зоні активних бойових дій, до набрання законної сили рішенням суду у даній адміністративній справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову. Апеляційна скарга ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства. Зазначає, що суд фактично поставив застосування забезпечення позову в залежність від надання доказів того, що вже прийнято конкретне рішення/наказ про направлення позивача саме в район активних бойових дій. Такий підхід нівелює призначення інституту забезпечення позову: запобігати істотним і невідворотним наслідкам до вирішення спору по суті. Для застосування заходів забезпечення за п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України достатньо довести реальність ризику істотного ускладнення/неможливості ефективного захисту або виконання рішення суду, а не чекати, доки негативні наслідки вже настали й стали фактично незворотними. Саме це й обґрунтовувалося у заяві: позивач проходить службу/підготовку у в/ч НОМЕР_1 , а питання подальшого направлення після завершення підготовки вирішується командуванням, і його реалізація може відбутися швидко, без часових можливостей для ефективного судового реагування. У матеріалах, поданих позивачем, також прямо вказувалося на сімейні обставини та ризик невідворотних наслідків у разі направлення до зони бойових дій. Суд першої інстанції не надав належної оцінки документально підтвердженим обставинам, які вказують на реальність та вагомість ризику істотної шкоди правам і законним інтересам позивача та його сім`ї. Зокрема, дружина позивача проходить процедуру встановлення інвалідності за зором.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Предметом спору в цій справі є наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.11.2025 (з основної діяльності) № 706 в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби за мобілізацією до Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що суд при вирішенні питання щодо необхідності забезпечення позову має враховувати предмет позову, підстави звернення до суду, а також забезпечити дотримання пропорційного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для позивача та інших заінтересованих осіб внаслідок невжиття таких заходів.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що мотиви заяви про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника про те, що дії відповідача можуть порушити права та інтереси позивача або істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення його порушених прав або інтересів до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Суд апеляційної зазначає, що позивач не навів обґрунтованих та переконливих доводів щодо очевидної протиправності наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.11.2025 (з основної діяльності) № 706, відтак суд доходить висновку, що названий наказ в частині оскарження призову та направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проходження військової служби за мобілізацією до Військової частини НОМЕР_1 є оспорюваним, а отже підстави для визнання його протиправним можуть бути встановлені виключно під час судового розгляду справи.

Також позивач не довів належними доказами можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених/оспорюваних прав/ інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, без вжиття заходів забезпечення позову. Доводи заяви знов таки зводяться лише до припущень такого ускладнення.

Таким чином суд апеляційної інстанції доходить висновку, що правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року в адміністративній справі № 160/33672/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 03 березня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 03 березня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров