Справа № 480/8119/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 р. Справа № 480/8119/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 (головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал) у справі №480/8119/25

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства освіти і науки України третя особа - Державне підприємство «Інфоресурс»

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформації про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту";

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної ст.10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття світи не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту" - вказати "Так, не порушує".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норми матеріального права та порушення норми процесуального права, а також неповне з`ясовування обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до невірних висновків суду, та ухвалення помилкового рішення, просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що до моменту отримання диплома бакалавра особа, яка має лише повну загальну середню освіту, реалізує своє право на здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти вперше.

Зазначає, що якщо особа була відрахована до його здобуття і не отримала диплома, продовження навчання на цьому рівні в іншому закладі не є повторним здобуттям освіти і не порушує послідовність її здобуття, передбачену ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту».

Посилається в обґрунтування своїх вимог на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29.10.2025 року у справі №200/5372/24.

Зазначає, що диплом про здобуття освіти за освітнім степенем «Бакалавр» позивач не отримував.

Відтак, вважає, що рішення суду першої інстанції, є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що доводи скарги є необґрунтованими, а рішення суду таким, що ухвалено у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, просив відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду залишити без змін.

Третя особа не подала відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.08.2023 позивач розпочав навчання в Сумському національному аграрному університеті та 22.09.2025, як студент 3 курсу стандарту вищої освіти "Бакалавр" спеціальності 201 "Агрономія", який навчається за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб на заочній формі здобуття освіти відрахований за власним бажанням, згідно наказу Сумського національного аграрного університету №2143/ос від 22.09.2025 року (а.с.19).

При цьому, наказом №1677/ос від 11.08.2025 року позивач зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання за кошти державного бюджету за спеціальністю "ДЗ Менеджмент", освітня програма "Підприємництво" (а.с.18).

На ім`я позивача сформовано довідку №798861 від 22.10.2025 про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, відповідно до змісту якої в графі "На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту" проставлений запис "Ні, порушує".

Позивач, вважаючи, що дії відповідача щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформації про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту" є протиправними, звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача у спірних правовідносинах, а відтак відсутності підстав для задоволення вимог позивача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1-3 ст.53 Конституції України визначено, що кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти регулює Закон України «Про освіту».

Відповідно до частин першої і другої статті 3 цього Закону кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України.

В Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак.

Частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» встановлено, що рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про освіту» метою вищої освіти є здобуття особою високого рівня наукових та/або творчих мистецьких, професійних і загальних компетентностей, необхідних для діяльності за певною спеціальністю чи в певній галузі знань.

Вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти.

Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.

Наукова, науково-технічна та інноваційна діяльність закладів вищої освіти (для закладів вищої освіти культурологічного та мистецького спрямування - мистецька діяльність) є обов`язковою та невід`ємною складовою частиною їхньої освітньої діяльності.

Складовою освітньої програми вищої освіти мистецького спрямування є асистентура-стажування, яке проводиться в університетах та академіях на основі ступеня магістра і є основною формою підготовки мистецьких виконавських кадрів вищої кваліфікації.

Пунктами 5, 19 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти; результати навчання - знання, уміння, навички, способи мислення, погляди, цінності, інші особисті якості, які можна ідентифікувати, спланувати, оцінити і виміряти та які особа здатна продемонструвати після завершення освітньої програми (програмні результати навчання) або окремих освітніх компонентів.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що кожен має право на вищу освіту.

Громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних закладах вищої освіти на конкурсній основі, якщо певний ступінь вищої освіти громадянин здобуває вперше за рахунок коштів державного або місцевого бюджету, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і освітньої програми.

Громадяни України, які не завершили навчання за кошти державного або місцевого бюджету за певним ступенем освіти, мають право повторно безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних закладах вищої освіти за тим самим ступенем освіти, за умови відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Здобувачами вищої освіти у розумінні пункту 1 частини другої статті 61 Закону України «Про вищу освіту» є студент - особа, зарахована до вищого навчального закладу з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.

Відповідно до абзаців 1-5 статті 5 Закону України «Про вищу освіту» підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про вищу освіту» здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.

За правилами частин другої і четвертої статті 5 Закону України «Про вищу освіту» особа має право здобувати ступінь бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти.

Частинами першою і другою статті 6 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що атестація - це встановлення відповідності результатів навчання (наукової або творчої роботи) здобувачів вищої освіти вимогам освітньої програми та/або вимогам програми єдиного державного кваліфікаційного іспиту.

Атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи).

Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.

Атестація осіб на першому (бакалаврському) та/або другому (магістерському) рівнях вищої освіти може включати єдиний державний кваліфікаційний іспит, що проводиться за спеціальностями та в порядку, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Рішення про присудження ступеня вищої освіти та присвоєння відповідної кваліфікації скасовується закладом вищої освіти у разі виявлення фактів порушення здобувачем вищої освіти академічної доброчесності, зокрема наявності у кваліфікаційній роботі академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої і шостої статті 7 Закону України «Про вищу освіту» Документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.

Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва.

Пунктом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Пунктом 62 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі по тексту - Порядок №560) визначено, що здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.

За формою довідки про здобувача освіти, наведеної у додатку 9 до вказаного Порядку, у ній зазначається, зокрема, така інформація: на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - ТАК/НІ.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформації про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту", мотивуючи це тим, що у зв`язку з повторним вступу для здобуття освіти за тим самим освітнім ступенем, здобуття позивачем вищої освіти відбуватиметься в непослідовному порядку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, фізична особа вважається такою, яка здобула певний рівень освіти та набула знань і навичок, що відповідають такому рівню, у разі завершення нею навчання за відповідною освітньо-кваліфікаційною програмою, виконання необхідного обсягу відповідної освітньої програми та проходження атестації.

Отже, основним критерієм є завершеність попереднього етапу навчання та здобуття певного рівня освіти, що має підтверджуватись відповідним документом про освіту.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2025 у справі №620/16629/24.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 29.10.2025 у справі № 200/5372/24 в подібних правовідносинах, нормативне визначення поняття «послідовності поточного здобуття освіти» у законі відсутнє, однак зі змісту норм частини другої статті 10 Закону України «Про освіту» розуміється, зокрема, що перший (бакалаврський) рівень вищої освіти є вищим за раніше здобутий особою рівень повної загальної середньої освіти й така послідовність здобуття освіти відповідає положенням зазначеної статті.

Законодавство передбачає, що особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію, присуджується відповідний ступень вищої освіти, у тому числі бакалавр, та видається документ про вищу освіту, зокрема, диплом бакалавра.

З моменту отримання документа про вищу освіту особа вважається такою, що завершила навчання і фактично здобула вищу освіту за відповідним ступенем.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.11.2025 у справі №160/31314/24.

Порушенням послідовності вважається, якщо особа одночасно або повторно здобуває освіту того ж самого або нижчого рівня, вже маючи завершений вищий рівень освіти.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.11.2025 у справі №160/30918/24.

Послідовність здобуття поточного рівня освіти не вважатиметься порушеною і буде дотримана, якщо особа, яка має повну загальну середню освіту й не отримувала документ про вищу освіту, здобуває поточну освіту за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти будь-якого ступеня після здобуття нею професійної (професійно-технічної) освіти.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.01.2026 у справі №300/2794/25.

Судом встановлено, що 24.06.2005 позивач отримав свідоцтво про базову загальну середню освіту, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.12-13).

27.06.2007 позивач отримав атестат про повну загальну середню освіту, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.14-15).

30.06.2008 позивач закінчив Путивльський професійний ліцей і здобув професію «електрогазозварника» та отримав диплом кваліфікованого робітника, що підтверджується дипломом НОМЕР_1 (а.с.16-17).

21.11.2017 позивач змінив прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Серія НОМЕР_2 (а.с.11).

23.08.2023 позивач розпочав навчання в Сумському національному аграрному університеті, з якого його, як студента 3 курсу, стандарту вищої освіти "Бакалавр" спеціальності 201 "Агрономія", який навчається за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб на заочній формі здобуття освіти, відраховано з 22.09.2025 за власним бажанням, наказом Сумського національного аграрного університету №2143/ос від 22.09.2025 (а.с.19).

При цьому, наказом №1677/ос від 11.08.2025 позивач зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання за кошти державного бюджету за спеціальністю "ДЗ Менеджмент", освітня програма "Підприємництво" (а.с.18).

Суду не надано доказів, що позивач раніше отримував документ про вищу освіту, у тому числі за рівнем вищої освіти - бакалавр.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не порушено послідовності здобуття освіти згідно з положеннями ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту».

Повторне зарахування позивача на навчання за відсутності відповідного документу про здобуття освітнього ступеня бакалавра не може вважатися отриманням освіти на тому самому рівні.

Отже, відсутні як правові, так і фактичні підстави для формування довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти із зазначенням у ній відомостей про те, що поточне здобуття освіти позивачем порушує послідовність, визначену ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту»,

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.11.2025 року у справі №280/11497/24.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем порушено послідовність здобуття освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту" у зв`язку з повторним вступу до вищого навчального закладу для здобуття освіти за тим самим освітнім ступенем.

Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що повторне зарахування позивача до вищого навчального закладу для здобуття освітнього рівня бакалавр свідчить про намагання останнього уникнути мобілізації, а не отримання освіти, колегія суддів відхиляє, як такі, що не спростовують наведених вище висновків суду апеляційної інстанції. При цьому, колегія суддів враховує, що з наявного в матеріалах справи військового квитка позивача останній з 20.02.2020 по 06.01.2025 проходив військову службу та був звільнений з військової служби за станом здоров`я, є учасником бойових дій та особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, що підтверджується відповідними посвідченнями.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності дій відповідача щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформації про порушення позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту", а відтак обґрунтованості відповідних позовних вимог.

Щодо питання внесення інформації про здобувача освіти до Єдиної державної електронної базі з питань освіти, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.8 Закону №1556-VII засади функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти визначаються законодавством.

Інформація про здобувачів освіти та працівників закладів вищої освіти, що міститься у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, надається безоплатно центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, для використання у статистичних цілях.

Статтею 74 Закону № 2145-VIII встановлено, що у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база).

Електронна база містить такі складові: Реєстр суб`єктів освітньої діяльності, Реєстр здобувачів освіти, Реєстр документів про освіту, Реєстр сертифікатів зовнішнього незалежного оцінювання, Реєстр студентських (учнівських) квитків, Реєстр педагогічних, науково-педагогічних працівників, Реєстр сертифікатів педагогічних працівників (далі - публічні електронні реєстри у сфері освіти).

Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - держатель Електронної бази) є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, що здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази та її складових.

Власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратор Електронної бази:

здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази;

відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі;

забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази;

проводить навчання для роботи з Електронною базою;

здійснює інші заходи, передбачені законом.

Створення, ведення та адміністрування Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти здійснюються відповідно до цього Закону та законів України Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах, Про захист персональних даних, Про авторське право і суміжні права та Про публічні електронні реєстри.

Суб`єктами ведення Електронної бази є, зокрема, держатель та адміністратор Електронної бази.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки. Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08 червня 2018 року № 620 (далі по тексту - Положення № 620) це Положення розроблено відповідно до статті 74 Закону України Про освіту (далі - Закон) з метою визначення порядку функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб.

Пунктом 5 розділу І Положення № 620 передбачено, що власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство Інфоресурс, що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО.

Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО визначені розділом ІV Положення № 620. Так, розпорядник ЄДЕБО, зокрема, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; вносить до ЄДЕБО іншу інформацію, визначену законодавством; забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Технічний адміністратор ЄДЕБО забезпечує: функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення та веб-сайту з інформаційно-пошуковою системою доступу до відкритих даних, що містяться в ЄДЕБО; структурну систематизацію даних, що містяться в ЄДЕБО, відповідно до державних та/або галузевих класифікаторів; взаємодію ЄДЕБО з іншими автоматизованими системами, інформаційними ресурсами та державними реєстрами у випадках та у порядку, визначених законодавством; оброблення, ведення обліку та зберігання в ЄДЕБО замовлень, поданих суб`єктами освітньої діяльності в електронній формі, на формування інформації, що відтворюється в документах про освіту, студентських (учнівських) квитках державного зразка, в порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; оброблення в ЄДЕБО інформації про прийом, відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та освіти дорослих, в тому числі післядипломної освіти; внесення та верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначена відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО; виконання інших заходів із забезпечення функціонування ЄДЕБО у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.

З аналізу наведених норм слідує, що саме на відповідача покладено повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про наявність чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону № 2145-VIII.

Натомість навчальний заклад позивача виконує лише технічну функцію, оскільки довідка формується автоматично на підставі даних ЄДЕБО.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної ст.10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття світи не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту" - вказати "Так, не порушує".

Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.10.2025 по справі №200/5372/24; від 26.11.2025 №160/2965824.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню, а тому висновки суду першої інстанції про відмову задоволенні позову ОСОБА_1 , є помилковими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам суду апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного вище, інші доводи у справі не впливають на вирішення даної справи та на правильність висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняття нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 у справі №480/8119/25 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення відомостей до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформації про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту".

Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної ст.10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття світи не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту" - вказати "Так, не порушує".

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц Я.В. П`янова