Справа № 360/753/25
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року справа №360/753/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Ірметова О.В.) у справі № 360/753/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Департамента стратегічних розслідувань Національної поліції України, яким просить:

- визнати противоправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 28 діб;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік, загальною кількістю 28 діб.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати удове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не має права на грошову компенсацію за невикористані відпусток, оскільки це не передбачено діючим законодавством.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , з 08.08.1998 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 07.03.2025 проходив службу в Національній поліції України, період з 07.11.2015 по 29.02.2024 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, в період з 01.03.2024 по 04.08.2024 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Київській області, в період з 05.08.2024 по 07.03.2025 проходив службу в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 28.04.2025 №1/І/ХIII/57, ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 04.06.2015.

Наказом начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №162о/с від 03.03.2025, звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (за станом здоров`я (через хворобу) частини першої статті 77 полковника поліції ОСОБА_1 (0120589), заступника начальника 1-го відділу (оперативних розробок) 5-го управління (супроводження особливо важливих справ) Департаменту, із 07 березня 2025 року, установивши йому щомісячну премію за березень 2025 року в розмірі 165 відсотків, з виплатою компенсації за 91 добу щорічної основної оплачуваної відпустки та 45 діб додаткової оплачуваної відпустки.

Станом на день звільнення:

стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить 26 років 07 місяців 00 днів;

вислуга років на пільгових умовах - 19 років 00 місяців 05 днів;

вислуга років для визначення розміру пенсії - 45 років 07 місяців 05 днів.

Позивач у позові зазначив, що в наказі про звільнення не зазначено про виплату йому компенсації за невикористану ним додаткову оплачувану відпустку, на яку він мав право як учасник бойових дій.

Представник позивача звернувся з адвокатськими запитами від 11.03.2025 № 23/25 до Головного управління Національної поліції в Луганській області на отримання інформації про всі невикористані відпустки Позивача з 2015 по 2024 рік, про здійснення Головним управлінням Національній поліції в Луганській області виплати Позивачу компенсації за всі невикористані відпустки з 2015 по 2024 рік, від 11.03.2025 № 24/25 до Головного управління Національної поліції в Київській області на отримання інформації про всі невикористані відпустки Позивача з 2015 по 2024 рік, про здійснення Головним управлінням Національній поліції в Київській області виплати Позивачу компенсації за всі невикористані відпустки з 2015 по 2024 рік, від 11.03.2025 №25/25 до Департамента стратегічних розслідувань Національної поліції України, на отримання інформації про всі невикористані відпустки Позивачем з 2015 по 2025 рік, про здійснення Відповідачем виплати Позивачу компенсації за всі невикористані відпустки з 2015 по 2025 рік.

У відповідь на адвокатський запит ГУНП в Луганській області листом від 20.03.2025 №2036/111/19/05-2025 повідомило, що відповідно до пункту 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, а відповідно до наказу ГУНП в Луганській області № 40 о/с від 26.02.2024 ОСОБА_1 відповідно до п.п. 8,9 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведений до ГУНП в Київській області, з 01.03.2024. Чинним законодавством України здійснення компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, не передбачено.

У відповідь на адвокатський запит ГУНП в Київській області листом від 25.03.2025 №58629-2025 повідомило, що ОСОБА_1 наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 08.03.2024 № 48 о/с був призначений начальником відділу розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку з 01 березня 2024 року за переведенням з Головного управління Національної поліції в Луганській області. Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 02.08.2024 № 188 о/с останнього було переміщено для подальшого проходження служби до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, з 05 серпня 2024 року. За період проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 основні, додаткові та додаткову відпустку зі збереженням заробітної плати (грошового забезпечення) як учаснику бойових дій не надавались. Згідно наявної в Головному управлінні інформацією ОСОБА_1 станом на 05.08.2024 мав невикористані: щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 рік - 10 діб, щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік - 16 діб, щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік - 30 діб, щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2023 рік - 15 діб, щорічну основну оплачувану відпустку за 2024 рік - 30 діб, щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2024 рік - 15 діб. Грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2024 рік ОСОБА_1 не нараховувалась і не виплачувалась.

У відповідь на адвокатський запит Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України листом від 25.03.2025 № 36583/012025 повідомило, що відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Вказана додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад щорічні основну й додаткову відпустки. У разі невикористання такої відпустки вона не переноситься на наступний календарний рік, не продовжується через хворобу працівника, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією. Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 20.03.2025 №726/111/19-2025, ОСОБА_1 за період проходження служби з 07.11.2015 по 29.02.2024 не використав наступні види відпусток:

-додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати), як учаснику бойових дій за 2018, 2022;

-10 діб щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік;

- 16 діб щорічної оплачуваної відпустки за 2022 рік;

- 30 діб щорічної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік;

- 30 діб щорічної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік.

Спірним питанням даної справи є правомірність заявлених вимог позивача.

Суд погоджує висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та зазначає наступне.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Закон України «Про відпустки» установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2)додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті13,14і15цьогоЗакону); 3)творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4)соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5)відпустки без збереження заробітної плати (статті25,26цьогоЗакону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки»).

Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 83 КЗпП України.

Відповідно до частин дев`ятої, десятої та одинадцятої ст. 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, вбачається, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону №580-VIII і Порядком МВС №260, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Так, відповідно до частини першої ст. 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Дана правова позиція узгоджується із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19, від 31 березня 2021 року в справі №320/3843/20.

Щодо додаткових відпусток позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги (серед іншого) з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Як вбачається з матеріалів справи, за період проходження служби з 07.11.2015 по 29.02.2024 позивач не використав додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати), як учаснику бойових дій за 2018, 2022 та грошова компенсація йому за зазначену відпустку не виплачувалась.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та відновлення порушеного права позивача на отримання спірних компенсацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року у справі № 360/753/25 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року у справі № 360/753/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 березня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар

Т.Г.Гаврищук

І.В. Сіваченко