Справа № 600/5233/25-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5233/25-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

24 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.

секретаря судового засідання: Гавриленко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 21.10.2025 року у виконавчому провадженні №77110815 винесеної Головним державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Григорчуком Т.В., якою накладено на боржника ОСОБА_1 штраф в розмірі 3400 гривень за невиконання рішення суду.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач вживає заходів для виконання рішення суду у справі у справі № 726/3005/23. При цьому, відсутні обставини, які б свідчили про невиконання позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, судового рішення без поважних для того причин. Невиконання рішення суду мало місця не з її вини, а було обумовлене психоемоційним станом дітей, що підтверджується висновком дитячого психолога, яка була присутня під час виконавчих дій. Зауважила, що вона виконала рішення суду настільки, наскільки це було можливо, створивши умови для зустрічі, забезпечивши присутність психолога та не перешкоджаючи прибуттю батька, однак фактична реалізація зустрічі стала неможливою через обставини непереборної сили панічну реакцію та ретравматизацію дітей.

Таким чином, за твердженням позивача, державним виконавцем не перевірено причини невиконання судового рішення у встановлений спосіб та винесено спірну постанову без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, необґрунтовано та не у спосіб, встановлений законом.

Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що виконання рішення про встановлення побачення полягає у забезпеченні боржником побачень, а це передбачає не пасивне спостереження за істерикою дітей, а активну психологічну підготовку дітей до зустрічі з батьком. Позивачка не надала жодного доказу того, що вона намагалася заспокоїти дітей, пояснити їм важливість зустрічі або залучити фахівців для налагодження контакту. Вказав на маніпуляції позивача з поняттями «думка дитини» та принципу «найкращих інтересів дитини». Усі психологічні висновки складені виключно зі слів матері, психологи БФ «Місто Добра» жодного разу не спілкувалися з батьком для встановлення об`єктивної картини, що робить ці документи упередженими та недопустимими.

Також зазначив, що оскаржуване рішення державного виконавця є законним, адже накладення штрафу стало наслідком тривалого ігнорування позивачем рішення суду. Акт виконавця від 19.10.2025 чітко підтверджує, що побачення не відбулося з вини боржника. Штраф у сумі 3400 грн є пропорційним заходом впливу на недобросовісного боржника. Суд першої інстанції вірно встановив, що думка дитини або її стан не є безумовною підставою для ігнорування рішення суду.

Крім того у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заявив клопотання про долучення нових доказів, а саме постанови Чернівецького апеляційного суду від 20.01.2026 у справі № 718/2989/25.

До суду надійшло клопотання позивача, у якому вона просить Долучити до матеріалів справи № 600/5233/25-а в якості доказів: обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР № 0000803 від 28.09.2025; характеристику на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; характеристику на ОСОБА_1 ; постанови Садгірського районного суду від 14.10.2024 №726/3414/25 та № 726/3413/25; відомості про зареєстрованих в житловому приміщенні осіб; висновки психолога.

ОСОБА_2 подав заперечення на вказане клопотання позивача, просив вважати причини неподання цих доказі до суду першої інстанції неповажними, оскільки вони були доступні Апелянту задовго до завершення розгляду справи.

Перевіривши доводи вказаних клопотань апеляційний суд не знаходить підстав для долучення до справи вказаних додаткових доказів. Колегія суддів наголошує на тому, що предметом судового розгляду у даній справі є постанова державного виконавця про накладення штрафу на позивача, а тому вказані докази не стосуються предмету спору у даній справі.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, просила вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Решта учасників справи в судове засідання повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень позивача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 17.09.2024 у справі №726/3005/23 змінено рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 22.05.2024 в частині визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_2 із його дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Встановлено наступний порядок участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із його дітьми - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у формі побачень:

- протягом першого року з дня прийняття даної постанови, тобто до 17.09.2025 за попередньою домовленістю з матір`ю та з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дітей кожної неділі в проміжок часу з 10:00 години до 13:00 години в присутності матері за місцем проживання дітей чи в іншому місці за погодженням батьків;

- в подальшому, тобто після 17.09.2025 за попередньою домовленістю з матір`ю та з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дітей кожної неділі в проміжок часу з 10:00 години до 18:00 години без присутності матері у місці за вибором батька із обов`язком забрати дітей із місця їхнього проживання та повернути назад до місця їх проживання;

- 15 серпня у день народження батька дітей ОСОБА_2 , щорічно, у проміжок часу із 09:00 години до 18:00 години, якщо припадає на вихідний чи святковий день та з 18:00 години до 21:00 години якщо вказана дата припадає на будній день, без присутності матері у місці за вибором батька із обов`язком забрати дітей із місця їхнього місця проживання та повернути назад до місця їх проживання;

- у різдвяні, новорічні та пасхальні свята, святкові дні - 16 червня (день Діани), ІНФОРМАЦІЯ_1 (день народження ОСОБА_7 ), 1 вересня, 8 березня, щорічно, за бажанням дітей та за домовленістю з матір`ю.

У решті рішення залишено без змін.

19.10.2025 за адресою: м.Чернівці, вул.Бідняка,14 було проведено виконавчу дію щодо участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з своїми дітьми - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . За результатами виконавчої дії, державним виконавцем Григорчуком Т.В. складено Акт державного виконавця від 19.10.2025, яким було встановлено факт невиконання судового рішення позивачем, як боржником у виконавчому провадженні ВП №77110815.

21.10.2025, на підставі вказаного акта, головним державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорчуком Т.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №726/3005/23 виданого 22.05.2024 в межах ВП77110815 винесено постанову, за невиконання рішення суду у справі №726/3005/23 накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 3400,00 грн.

Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернулась до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач без поважних причин не виконує судові рішення у справі №726/3005/23. Суд наголосив, що жодної іншої можливості ОСОБА_2 спілкуватися з дітьми як у порядку, що визначений судовими рішеннями у справі №726/3005/23, немає. Відтак, ОСОБА_1 зобов`язана сприяти такому спілкуванню, зокрема, шляхом формування у дітей сприятливої до ОСОБА_2 поведінкової моделі.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до положень пункту першого частини другої статті 18 Закону України від 02.06.2016 №1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (Закон №1404-VІІІ) виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною шостою статті 26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно із частиною першою статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Стаття 64-1 Закону №1404-VIII встановлює порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною

Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (Інструкція №512/5), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

З урахуванням приписів пунктів 6, 7 розділу ІХ Інструкції № 512/5 при виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування. При цьому в разі якщо боржник не виконує рішення у зв`язку з відмовою дитини контактувати зі стягувачем, державний виконавець в установленому порядку залучає представників органів опіки та піклування, експерта або спеціаліста (психолога) для виявлення та/або підтвердження причин такої відмови.

Згідно із п.п.8, 9 розділу ІХ Інструкції №512/5 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону № 1404-VІІІ.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Згідно із статтею 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, підставою для прийняття рішення про накладення штрафу, передбаченого ч.1 ст.75 Закону №1404-VII, є встановлення факту невиконання боржником без поважних причин рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Поважними причинами невиконання рішення можуть визнаватися обставини, які не залежать від боржника та об`єктивно унеможливлюють належне виконання рішення.

З матеріалів справи встановлено, що 19.10.2025 за адресою: АДРЕСА_1 проведено виконавчу дію щодо участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за результатом якої складено акт державного виконавця від 19.10.2025 у якому зафіксовано, що мати ОСОБА_1 вивела дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із приміщення будинку, проте, посилаючись на небажання дітей, не передала їх стягувачу та не надала можливість проведення спільного часу з батьком ОСОБА_2 .

Досліджений апеляційним судом відеозапис вказаної виконавчої дії підтверджує, що позивач вивела дітей з будинку для зустірічі з їх батьком, однак діти почали сильно нервувати та чітко демонструвати небажання спілкуватися із батьком.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на своє відношення до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зобов`язана була вчиняти дії щодо забезпечення спілкування дітей з батьком. Проте нічого з цього не було зроблено, жодних доказів зворотного позивач суду не надала.

Надаючи оцінку вказаному висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухвалюючи рішення у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Верховний Суд у постановах від 10.09.2020 у справі №824/308/20-а, від 08.07.2021 у справі № 640/11833/19, від 05.06.2024 у справі № 480/6452/23 зауважив, що небажання дитини у момент зустрічі спілкуватися з батьком, що прямо зафіксовано в акті державного виконавця, не може розцінюватись як неповажна причина невиконання позивачем, як боржником судового рішення у виконавчому провадженні, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та очевидно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

З огляду на вказані приписи пунктів 6, 7 розділу ІХ Інструкції № 512/5 при вчиненні виконавчої дії 19.10.2025 державний виконавець мав залучити представників органів опіки та піклування, експерта або спеціаліста (психолога) для виявлення та/або підтвердження причин такої відмови дітей від спілкування з батьком.

При цьому, у даному випадку без залучення відповідних спеціалістів, без з`ясування та надання оцінки поважності/неповажності всіх причин невиконання судового рішення позивачем, як боржником, у виконавчому провадженні, констатація невиконання позивачем судового рішення без поважних причин є передчасною та безпідставною.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про невиконання позивачем без поважних судових рішень у справі № 726/3005/23 та, як наслідок, про правомірність оскаржуваної постанови.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За результатом розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, а тому позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 3028 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу скасувати.

Ухвалити нове рішення. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Третього відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 21 жовтня 2025 року у виконавчому провадженні №77110815 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 3400 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Підкови Івана, 2, м. Чернівці, Чернівецька область, 58025, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 20 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 березня 2026 року

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.