Справа № 260/6451/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 260/6451/24 пров. № А/857/46180/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Качмара В.Я., Мандзія О.П.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року (головуючий суддя: Іванчулинець Д.В., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 08.10.2024, звернулася з позовом до суду, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не врахування та не зарахування ОСОБА_1 всіх періодів трудової діяльності згідно трудової книжки від 11.11.1957 року, з урахуванням архівної довідки про заробітну плату № 363/п від 01.08.2024 та № 354/02-07 від 17.07.2024 видані архівним відділом Ужгородської міської ради;

- скасувати рішення від 06.08.2024 за № 74 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, рішення № 74 від 05.09.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській повторно розглянути заяву від 30.07.2024 ОСОБА_1 , з урахуванням записів трудової книжки від 11.11.1957 та архівних довідок про заробітну плату № 363/п від 01.08.2024 та № 354/02-07 від 17.07.2024, якк видані архівним відділом Ужгородської міської ради та призначити пенсію з дня подання заяви.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 30 липня 2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою та необхідними документами на призначення пенсії за віком, відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності заяву позивачки розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. За результатами розгляду заяви від 30 липня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 74 від 06 серпня 2024 року. Відмова аргументована тим, що в позивачки недостатньо стажу, з необхідних 15 років. Також не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 11.11.1957, оскільки на титульній сторінці зазначено ім`я ОСОБА_2 (російською), яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 (російською). Не зараховано період догляду за дитиною до 3-х років відповідно до свідоцтва про народження від 25.01.1960 НОМЕР_1 , оскільки в ньому значиться ім`я мами ОСОБА_2 (російською), яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 (російською). Також повідомляють, що в свідоцтві про шлюб НОМЕР_2 та в свідоцтві про розірвання шлюбу НОМЕР_3 ім`я не відповідає паспортним даним. Додатково повідомлено, що у поданій заявницею заяві від 30.07.2024 відсутня інформація про призначення їй пенсії, хоча така інформація значиться на титульній сторінці доданої трудової книжки. Отримавши відмову, позивачка замінила паспорт з книжечки на ID паспорт в якій відсутня інформація про записи ім`я на російській мові.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не врахування та не зарахування ОСОБА_1 всіх періодів трудової діяльності згідно трудової книжки від 11.11.1957 року, з урахуванням архівної довідки про заробітну плату № 363/п від 01.08.2024 та № 354/02-07 від 17.07.2024, які видані архівним відділом Ужгородської міської ради.

Скасовано рішення від 06.08.2024 за № 74 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, рішення № 74 від 05.09.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву від 30.07.2024 ОСОБА_1 з урахуванням записів трудової книжки від 11.11.1957, з урахуванням архівної довідки про заробітну плату № 363/п від 01.08.2024 та № 354/02-07 від 17.07.2024, які видані архівним відділом Ужгородської міської ради та призначити пенсії з дня поданої заяви.

З вищезазначеним рішенням суду не погодилися відповідачі ГУ ПФУ в Запорізькій області (далі-відповідач 1) та ГУ ПФУ в Закарпатській області (далі-відповідач 2).

Апеляційну скаргу відповідач 1 обґрунтовує тим, що на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви від 30.07.2024 та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовлено в призначенні пенсії позивачці, про що винесено рішення № 74 від 06.08.2024 , у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи (з необхідних 15 років), не зараховано, періоди роботи згідно трудової книжки від 11.11.1957, оскільки на титульній сторінці зазначено ім`я ОСОБА_2 (російською), яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 (російською). Не зараховано період догляду за дитиною до 3-х років відповідно до свідоцтва про народження від 25.01.1960 НОМЕР_1 , оскільки в ньому значиться ім`я мами ОСОБА_2 (російською), яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 (російською). Водночас, позивачку повідомлено, що в свідоцтві про шлюб НОМЕР_2 та в свідоцтві про розірвання шлюбу НОМЕР_3 ім`я не відповідає паспортним даним. Таким чином позивачці не може бути призначена пенсія у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Відповідач 2 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що у цій справі, за принципом екстериторіальності, органом, уповноваженим розглядати заяву позивачки, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а тому відсутні підстави для зобов?язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву від 30.07.2024 ОСОБА_1 з урахуванням записів трудової книжки від 11.11.1957 року, з урахуванням архівної довідки про заробітну плату № 363/п від 01.08.2024 р. та № 354/02-07 від 17.07.2024, видані архівним відділом Ужгородської міської ради та призначити пенсію з дня поданої заяви, оскільки вказані дії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності який розглядав заяву.

Позивачкою не подано відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області підлягає частковому задоволенню, з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2024 ОСОБА_1 (надалі - позивачка), звернулася до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою та необхідними документами на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі екстериторіальності визначено первинно Головне управління ПФУ в Запорізькій області. Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області, 06.08.2024 прийнято рішення № 74 від 06.08.2024 про відмову в призначенні пенсії.

Відмова аргументована тим, що в позивачки недостатньо стажу, з необхідних 15 років. Також не зараховано, періоди роботи згідно трудової книжки від 11.11.1957, оскільки на титульній сторінці зазначено ім`я ОСОБА_2 (російською), яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 (російською). Не зараховано період догляду за дитиною до 3-х років відповідно до свідоцтва про народження від 25.01.1960 НОМЕР_1 , оскільки в ньому значиться ім`я мами ОСОБА_2 (російською), яке не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 (російською). Також повідомляють, що в свідоцтві про шлюб НОМЕР_2 та в свідоцтві про розірвання шлюбу НОМЕР_3 ім`я позивачки не відповідає паспортним даним.

Додатково повідомлено, що у поданій заявницею заяві від 30.07.2024 відсутня інформація про призначення їй пенсії, хоча така інформація значиться на титульній сторінці доданої трудової книжки. Отримавши вказану відмову, позивачка замінила паспорт з книжечки на ІД паспорт в якій відсутня інформація про записи ім`я на російській мові.

Позивачка, 29.08.2024 повторно звернулась до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою та необхідними документами на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: паспорт ІД картка, трудова книжка, архівні довідки № 357/п від 27.07.2024 про трудовий стаж та довідки № 354/02-07 від 17.07.2024 про заробітну плату за період з 1988 по 1992 рік на підприємстві в УРО «Продтовари», правонаступником якого є з 1993 року Ужгородське державне торгове підприємство «Універсам». Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .

Головне управління ПФУ в Одеській області, 05.09.2024 прийняло рішення за № 74 про відмову у призначенні пенсії позивачці, оскільки таке право відсутнє. Страховий стаж заявниці становить 7 років 11 місяців 01 день, з необхідних 15 років. Вік заявниці 86 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано записи трудової книжки б/н від 11.11.1957, оскільки на титульній сторінці наявне необумовлене виправлення в році народження. Періоди роботи з 01.01.1985 по 31.12.1989 згідно довідки про заробітну плату від 01.08.2024 № 363 не зараховані, оскільки цей період можливо зарахувати у разі підтвердження актом перевірки первинних документів.

Додатковий коментар: на титульній сторінці трудової книжки є відмітка про призначення пенсії, а у поданій заяві відсутня інформація щодо отримання/ неотримання пенсії в Україні.

Згідно записів трудової книжки від 11.11.1957, позивачка має більше чим 38 років трудового стажу, однак відповідачами таку взагалі не взято до уваги.

Відповідно до записів трудової книжки, позивачка працювала з 14.08.1957 по 03.11.1995 на різних підприємствах. Крім того, мала нагородження на вказаних роботах з 15.02.1981 по 15.03.1990.

Позивачка вважає, що формальні неточності у документах, а також неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Позивачка вважаючи такі дії відповідачів протиправними, звернулася з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини щодо виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення регулюються положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788) та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Як установлено судом, спірні правовідносини у цій адміністративній справі виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду України у призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження такої системи на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від форм власності та господарювання, а також робота на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру і тривалості роботи та перерв у ній.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи до 01 січня 2004 року, є трудова книжка.

У відповідності до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Таким чином, періоди трудової діяльності та інші періоди, які відповідно до законодавства, чинного до 01 січня 2004 року, зараховувалися до стажу роботи для призначення пенсії, підлягають зарахуванню до страхового стажу за умови їх належного підтвердження. Порядок підтвердження такого стажу у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначається Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно з пунктом 2.2 цієї Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про працівника, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, а також відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення, нагородження та заохочення відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 2.3 Інструкції № 58 встановлено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні здійснюватися у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Згідно з пунктом 2.4 цієї Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання відповідного наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а у разі звільнення у день звільнення, і повинні точно відповідати тексту такого наказу.

Записи виконуються акуратно, із застосуванням арабських цифр, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, та завіряються печаткою, зокрема записи про звільнення, нагородження і заохочення.

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162. Так, пунктом 2.10 цієї Інструкції передбачено, що закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів у розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» не допускається, а у разі необхідності виправлення відповідного запису зазначається, що такий запис є недійсним.

Таким чином, чинним законодавством чітко визначено, що обов`язок щодо правильності та своєчасності внесення записів до трудової книжки покладається на власника або уповноважений ним орган, а не на працівника. Відповідно, негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні трудового стажу для призначення пенсії не можуть бути покладені на працівника з підстав допущення роботодавцем формальних порушень при веденні трудової книжки.

Отже, формальні неточності у документах, відсутність наказів про прийняття або звільнення, реорганізацію підприємства, нечіткий відбиток печатки чи її відсутність за загальним правилом не можуть бути підставою для обмеження органами Пенсійного фонду України особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до розділів ІІІ та IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно витребувати необхідні документи. Зазначене відповідає принципу належного урядування та спрямоване на забезпечення реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій та окремих осіб, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Крім того, відповідно до пункту 1.8 Порядку № 22-1 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додано не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний письмово повідомити заявника про необхідність подання додаткових документів, про що робиться відповідний запис у заяві. У разі подання таких документів не пізніше трьох місяців з дня повідомлення, днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви.

Натомість судом установлено, що відповідачем не вчинено жодних дій щодо витребування необхідних документів від підприємства протягом встановленого тримісячного строку, позивача не повідомлено про необхідність подання додаткових довідок, однак вже через десять днів прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. При цьому обов`язок доказування та збирання відомостей фактично перекладено на позивача, що є неприйнятним та таким, що суперечить вимогам законодавства.

Водночас відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.

Зловживанням з боку пенсіонера у розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання документів із явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право особи на призначення пенсії за віком підтверджується як поданими пенсіонером особистими документами, так і документами підприємства, на якому особа працювала, при цьому витребування та перевірка первинних документів є правом і обов`язком пенсійного органу.

Отже, перекладання на позивачку обов`язку доказування, збирання та підтвердження відомостей, які відповідно до закону має витребувати та перевіряти орган Пенсійного фонду України, є неправомірним.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що неможливість органу Пенсійного фонду України скористатися наданим йому законом правом на перевірку відомостей, зазначених у трудовій книжці позивачки, а також у архівних довідках № 363 та № 354 про заробітну плату, не може бути підставою для обмеження права особи на отримання належної їй пенсії.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а сформулював правову позицію, відповідно до якої працівник не може нести відповідальність за правильність і повноту оформлення бухгалтерських та кадрових документів на підприємстві. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист, у тому числі при вирішенні питань нарахування та призначення пенсії.

Разом із тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, негативні наслідки недотримання правил ведення трудових книжок мають покладатися на осіб, які допустили такі порушення, а не на працівника, та не можуть впливати на реалізацію ним особистих прав, зокрема права на пенсійне забезпечення. Працівник не несе відповідальності за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Позивачка не може відповідати за правильність і повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки або іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на соціальний захист шляхом відмови у зарахуванні відповідного трудового стажу для призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає протиправними дії відповідача щодо неврахування трудового стажу, зазначеного у трудовій книжці позивачки.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність розбіжностей у написанні в паспорті та трудовій книжці імені позивачки « ОСОБА_3 », « ОСОБА_2 » (російською) ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу, бо мова йде про одну й ту ж особу, а формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, відмовляючи у зарахуванні спірного періоду трудового стажу, відповідач не врахував, що не всі недоліки у записах трудової книжки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу. Визначальним при цьому є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не формальна правильність записів у трудовій книжці, чіткість відбитку печатки чи її відсутність.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що орган Пенсійного фонду України, відмовляючи у зарахуванні спірних періодів трудового стажу та призначенні пенсії за віком, неправомірно поклав негативні наслідки неналежного ведення трудової книжки та первинної документації на позивачку, що суперечить вимогам законодавства та усталеній правовій позиції Верховного Суду.

Формальні недоліки у записах трудової книжки, відсутність окремих первинних документів, нечіткість або відсутність печатки за наявності підтвердженого факту трудової діяльності не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

За таких обставин дії відповідача щодо неврахування спірного трудового стажу та відмови у призначенні пенсії є протиправними.

Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській повторно розглянути заяву від 30.07.2024 ОСОБА_1 з урахуванням записів трудової книжки від 11.11.1957, з урахуванням архівної довідки про заробітну плату № 363/п від 01.08.2024 та № 354/02-07 від 17.07.2024 видані архівним відділом Ужгородської міської ради та призначити пенсії з дня поданої заяви, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3).

Заяву про призначення пенсії позивачка подала за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Подана заява, відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке прийняло рішення від 06.08.2024 про відмову в призначенні пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, отримавши вказану відмову, позивачка замінила паспорт з книжечки на ID паспорт та повторно звернулась в ГУ ПФУ в Закарпатській області за призначенням пенсії.

В подальшому, на підставі розгляду заяви від 29.08.2024 та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовлено в призначенні пенсії, про що винесено рішення № 74 від 05.09.2024, за відсутності необхідного страхового стажу 15 років.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що останнім розглянув заяву позивачки, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не здійснювало розгляд заяви позивачки, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення позовних вимог щодо цього відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській повторно розглянути заяву від 30.07.2024 року ОСОБА_1 з урахуванням записів трудової книжки від 11.11.1957 року, з урахуванням архівної довідки про заробітну плату № 363/п від 01.08.2024 та № 354/02-07 від 17.07.2024. які видані архівним відділом Ужгородської міської ради та призначити пенсії з дня поданої заяви та прийняти в цій частині нову постанову про зобов`язання вчинити такі дії ГУ ПФУ в Одеській області; в іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 260/6451/24 скасувати в частині: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській повторно розглянути заяву від 30.07.2024 року ОСОБА_1 з урахуванням записів трудової книжки від 11.11.1957 року, з урахуванням архівної довідки про заробітну плату № 363/п від 01.08.2024 р. та № 354/02-07 від 17.07.2024 рік видані архівним відділом Ужгородської міської ради та призначити пенсію з дня поданої заяви» та прийняти в цій частині нове рішення, яким:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву від 30.07.2024 ОСОБА_1 з урахуванням записів трудової книжки від 11.11.1957, з урахуванням архівної довідки про заробітну плату № 363/п від 01.08.2024 та № 354/02-07 від 17.07.2024, які видані архівним відділом Ужгородської міської ради та призначити пенсію з дня поданої заяви.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 260/6451/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
О. П. Мандзій