Справа № 480/1630/24
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 березня 2026 року

м. Київ

справа №480/1630/24

адміністративне провадження № К/990/8311/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів - Загороднюка А. Г., Соколова В. М.

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року у справі №480/1630/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача, що полягають у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року, пункту 1 Примітки до Додатка 1 та Примітки до Додатка 14 до зазначеної постанови під час обчислення та виплати позивачу посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року включно, а саме - у невизначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Додатками 1, 14 до зазначеної постанови, що призвело до недоплати позивачу грошового забезпечення на суму 429 106,75 грн;

- зобов`язати відповідача здійснити на користь позивача перерахунок його грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021 та 2022 роки відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року з урахуванням пункту 1 Примітки до Додатка 1 та Примітки до Додатка 14 цієї постанови, а також з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого: Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 1 січня 2020 року; Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1 січня 2021 року; Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року; Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт у відповідному році, а також провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року, виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року та 1 січня 2023 року, а також грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020- 2022 роки, виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року та 1 січня 2022 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року, виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року та 1 січня 2023 року, а також грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020- 2022 роки, виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року та 1 січня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору з підстав його необґрунтованості та залишено апеляційну скаргу без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в частині сплати судового збору.

До Другого апеляційного адміністративного суду на виконання ухвали від 26 грудня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху надійшло клопотання відповідача про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2026 року клопотання Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги задоволено. Продовжено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги на десять днів з дня отримання копії зазначеної ухвали.

Згідно довідки про доставку електронного листа Військовою частиною НОМЕР_1 отримано копію ухвали про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги 12 січня 2026 року о 21:14 год.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України у зв`язку з невиконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Не погодившись з ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Частиною першою статті 328 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Як зазначено вище, з оскаржуваного судового рішення установлено, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору.

З огляду на те, що Військова частина НОМЕР_1 не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, установлений судом, апеляційну скаргу повернуто скаржнику ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року.

Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо останній не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Верховний Суду наголошує, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків.

Суд також зазначає, що чинне законодавство передбачає обов`язок учасників справи вчинити процесуальні дії у відповідь на ухвалу про без руху.

Проте військовою частиною НОМЕР_1 у наданий апеляційним судом строк недоліки апеляційної скарги, що стали підставою для її залишення без руху, не усунуто та вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 26 грудня 2025 року не виконано, що свідчить про невиконання відповідачем процесуальних обов`язків.

Отже, Суд вважає, що повертаючи апеляційну скаргу з підстав неусунення недоліків апеляційної скарги, апеляційним судом вірно застосовано положення частини другої статті 298 КАС України та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосування є очевидним, застосування та тлумачення зазначених норм процесуального права не викликають сумніву, а доводи касаційної скарги не спростовують мотивів суду апеляційної інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, щодо наявності підстав для повернення апеляційної скарги.

Суд наголошує, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, установленому законом.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на оскарження відповідачем ухвали про повернення апеляційної скарги та з урахуванням положень статті 333 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись частинами першою, третьою статті 333 КАС України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року у справі №480/1630/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Дашутін

Судді А. Г. Загороднюк

В. М. Соколов