Справа № 560/1851/25
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1851/25
УХВАЛА

02 березня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянувши заяву Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №560/1851/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява, в якій Хмельницьке міжрегіональне управління Міністерства юстиції України просить змінити спосіб та порядок виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду по справі № 560/1851/25, на стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 в розмірі 22870,35 грн.

Заява мотивована тим, що рішення суду не виконано в повному обсязі. На виконання рішення суду нараховано грошове забезпечення за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 в сумі 22870,35 грн, але воно не виплачене.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2026 вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.03.2026.

До суду надійшли заперечення на заяву, в яких Військова частина НОМЕР_1 просить відмовити в задоволенні заяви. Зазначає, що невиконання відповідачем судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність у нього відповідних бюджетних призначень в розумінні ч.3 ст.378 КАС України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.02.2026 заяву представника Військової частини НОМЕР_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

До суду надійшло клопотання, в якому ОСОБА_1 просить:

- застосувати до керівника відповідача заходи процесуального примусу, передбачені статтею 382 КАС України;

- накласти штраф за невиконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/1851/25, яке набрало законної сили;

- зобов`язати відповідача негайно вжити заходів для повного та реального виконання судового рішення.

До суду надійшла заява, в якій представник Військової частини НОМЕР_1 просить розглянути справу за його відсутності в порядку письмового провадження.

У судове засідання 02.03.2026 учасники справи не прибули, що за приписами статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду заяви, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату та час її розгляду.

Положеннями частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Щодо клопотання ОСОБА_1 суд зазначає та враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 2 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 3 статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Частиною 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Суд встановив, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.02.2026 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №560/1851/23 відмовлено.

З урахуванням наведеного, а також розглядом заяви Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання судового рішення, поданої в порядку статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 необхідно повернути заявнику без розгляду.

Вирішуючи заяву Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №560/1851/25, суд зазначає та враховує таке.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях зазначав, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00, від 20.0.2004) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин 1 та 2 статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини рішення від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.04.2020 у справі №560/523/19, від 01.02.2022 у справі №420/177/20 та від 18.05.2022 у справа №140/279/21.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 3 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

У постанові Верховного Суду від 14.08.2024 у справі № 200/2961/21-а зазначено, що, у разі необхідності встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення необхідно звернути увагу на те, що:

1) із відповідною заявою варто звертатися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції;

2) із такою заявою можуть звернутися стягувач чи виконавець (у випадках, встановлених законом);

3) для зміни способу або порядку виконання судового рішення повинні існувати обставини, що істотно ускладнюють належне виконання рішення або роблять його неможливим;

4) на виконання вимог процесуального законодавства потрібно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вищевказаних обставин як підстави для задоволення судом відповідної заяви.

Тобто, процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення виникає за наявності виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Разом із тим, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення. Здійснюючи зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права. Висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

Зі змісту положень частин 1, 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для зміни способу чи порядку виконання судового рішення такою обставиною може бути неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №800/203/17.

Повертаючись до обставин цієї справи, слід зазначити, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.09.2025 у справі №560/1851/25 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 05.02.2020 по 31.12.2020, а також всіх належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, та з урахуванням виплачених сум.

Станом на момент розгляду цієї заяви, рішення суду виконано частково. На виконання рішення суду нараховано грошове забезпечення за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 в сумі 22870,35 грн, але воно не виплачене.

Згідно з поясненнями відповідача, рішення суду буде виконано після надходження коштів. При цьому, Військова частина НОМЕР_1 знаходиться у підпорядкуванні та фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 , яка є розпорядником коштів третього рівня, що утримується за рахунок кошторису Міністерства оборони України та фінансується за рахунок і в межах коштів державного бюджету. Щодо виконання рішення від 29.09.2025 у справі №560/1851/25 Військова частина НОМЕР_2 надсилала основну заявку-розрахунок у відповідні фінансові органи за січень від 09.01.2026 №7-фс та за лютий від 10.02.2026 № 186-фс. Однак, кошти для виконання судового рішення у цій справі від розпорядника не надходили, що унеможливлює виконання судового рішення.

Суд зазначає, що положення статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України спрямовані на забезпечення реального виконання судових рішень, а не формальне підтвердження обов`язку суб`єкта владних повноважень.

Надані відповідачем пояснення не звільняють його від обов`язку виплатити нараховані суми, навіть якщо такий обумовлений вчиненням дій іншими суб`єктами.

Враховуючи наведене, заяву Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №560/1851/25 необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 248, 256, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

клопотання ОСОБА_1 про застосування на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України до керівника відповідача заходів процесуального примусу повернути заявнику без розгляду.

Заяву Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №560/1851/25 задовольнити.

Змінити спосіб і порядок виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.09.2025 у справі №560/1851/25 шляхом стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нарахованого грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 в сумі 22870,35 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк