Справа № 160/24284/25
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії
22 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо не розгляду рапорту від 08.07.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про видачу направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії, поданого 15.07.2025;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) розглянути рапорт від 08.07.2025 та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби.
Ухвалою від 26 серпня 2025 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він після тривалого лікування після отримав поранення під час виконання бойового розпорядження, що підтверджується формою 100.
Представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_2 з рапортом позивача та пакетом документів, підписаних позивачем 08.07.2025.
Вказані матеріали подані на виконання вимог «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, з проханням забезпечити позивачу реалізацію права на проходження військоволікарської комісії для визначення придатності або непридатності до військової служби, а також видати у встановленому порядку: направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією; службову характеристику для його проведення
Проте відповідач всупереч покладеним на нього обов`язкам та вимогам чинного законодавства, вчинив протиправну бездіяльність щодо забезпечення проходження позивачем військово-лікарської комісії, а саме: не видав направлення на медичний огляд та не надав службової характеристики.
На думку позивача, така бездіяльність є протиправною, триваючою та порушує гарантоване законом право позивача на належне медичне обстеження з метою встановлення придатності або непридатності до військової служби.
З урахуванням обставин, викладених у позові, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
08.09.2025 року представником відповідача-1 через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відмови позовних вимог вказує, що у відповідності до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Військовослужбовець ОСОБА_2 має військове звання «солдат».
Командири (начальники) здійснюють розгляд паперового рапорту військовослужбовця у встановлений Порядком № 531 строк та надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції, яка повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, при цьому відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою.
Рапорт це особисте звернення військовослужбовця до свого командира (безпосереднього або прямого), незалежно від форми (усна, письмова, електронна. Таким чином, право подавати рапорт має особисто військовослужбовець.
Таким чином, звернення адвоката Шокарєвої А.В. від 15 липня 2025 року не може вважатися рапортом ОСОБА_1 , про що від 17 серпня 2025 року адвокату було надано обґрунтовану відповідь.
Відповідно до поданого солдатом ОСОБА_3 рапорту, складеним на підставі довідки ВЛК № 2025-0530-0854-2994-0 від 30.05.2025 року, військовослужбовцю була надана відпустка на 30 календарних днів з 31.05.2025 року по 29.06.2025 року. Згідно з відпускним квитком № 772 від 31.05.2025 року військовослужбовець мав прибути в район тимчасового розташування 2 штурмової роти НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 населений пункт АДРЕСА_3 не пізніше 30.06.2025 року.
За результатами проведеного службового розслідування, яке закінчилося 10 липня 2025 року, командиром Військової частини НОМЕР_2 видано наказ (з основної діяльності) № 2017 від 20.07.2025 року, відповідно до якого вважається встановленим, що солдат ОСОБА_1 , військовослужбовець, який виведений в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 , в умовах воєнного стану, 30.06.2025 року самовільно залишив військову частину, а саме: не повернувся після відпустки для лікування після поранення до району тимчасового розташування 2 штурмової роти НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 біля населеного пункту АДРЕСА_3 , чим порушив військову дисципліну, не виконав вимог та службових обов`язків військовослужбовця, встановлених статутами Збройних Сил України та вчинив дії з ознаками кримінального правопорушення.
Відповідач ставиться критично до наданої Позивачем у відзиві копії лікаря травматолога від 30.06.2025 року, оскільки даний документ підтверджує виключно факт звернення ОСОБА_5 до лікаря, а не факт необхідності довготривалого лікування поза межами частини, та не може слугувати належним доказом поважної підстави не прибуття військовослужбовця до військової частини після лікування. Разом із тим, у відповідності до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 3895 від 30.05.2025 року зазначено, що військовослужбовець виписаний з відділення з покращенням, на момент виписки рана гранулююча, АЗФ стабільний.
Таким чином, адвокатське звернення, яке позивач розцінює як рапорт про направлення на ВЛК, хоча вказаний документ таким де-юре не є, подано 15 липня 2025 року, тобто під час перебування ОСОБА_2 під час самовільного залишення частини.
12.09.2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, де вказав, що відповідач не вирішив питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача щодо оформлення та видачі направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби, та відповідного рішення за результатами розгляду вказаного рапорту відповідач не прийняв.
Твердження викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують вимог позивача, а бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту від 08.07.2025, поданого 15.07.2025, та відмови у видачі направлення на ВЛК позивачу є протиправною.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_2 , згідно військового квитка серії НОМЕР_5 , копія якого наявна в матеріалах справи.
13.05.2025 року позивач отримав поранення під час виконання бойового розпорядження про що свідчить форма 100, що підтверджується матеріалами справи.
30 травня 2025 року позивачу надано Довідку № 249 про тимчасову непрацездатність особи рядового або начальницького складу служби цивільного захисту комунальним некомерційним підприємством «Чернігівська центральна районна лікарня» Чернігівської районної ради Чернігівської області за період з 17.05.2025 по 30.05.2025 (копія довідки № 249 додана до позову).
За Довідкою військово-лікарської комісії №2025-0530-0854-2994-0 від 30.05.2025 зазначено про необхідність надання відпустки позивачу строком 30 календарних днів для лікування.
У відповідності до відпускного квитка від 31.05.2025 №772 позивачу була надана відпустка для лікування строком до 29.06.2025.
Позивач вказує, що стан його здоров`я не поліпшувався та він був вимушений звернутись до лікаря травматолога 30.06.2025 для отримання рекомендацій, що підтверджується копією виписки травматолога, копія якої наявна в матеріалах справи.
15.07.2025 представник позивача, шляхом направлення адвокатського запиту до військової частини НОМЕР_2 , скерував рапорт та пакет документів, підписаних позивачем 08.07.2025. Вказані матеріали подані на виконання вимог «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, з проханням забезпечити позивачу реалізацію права на проходження військоволікарської комісії для визначення придатності або непридатності до військової служби, а також видати у встановленому порядку: направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією; службову характеристику для його проведення.
04.08.2025 представник позивача повторно звернулася з адвокатським запитом до відповідача про надання інформації щодо прийнятого рішення згідно із рапортом позивача від 08.07.2025.
17.08.2024 відповідач надав відповідь на адвокатський запит в якій повідомлено про відсутність рапорту про надання направлення на проходження військово-лікарської комісії від позивача у встановлені формі, що не відповідає законним вимогам відповідача, бо рапорт складається і подається у довільній формі.
Посилаючись на відсутність відповіді на рапорт на звернення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідачів, викладених в відзивах на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 Розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу II Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, згідно пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402: військовослужбовців до військової служби; а також з метою визначення: потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва); потреби у тривалому лікуванні.
Відповідно до п. 6.1. розділу 6 Положення №402, направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-ХІV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до частини 1статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.
Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці, резервісти під час служби у військовому резерві щорічно проходять медичний огляд, стосовно них проводяться лікувально-профілактичні заходи.
Відповідно до підпункту 2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом ГК ЗСУ від 07.04.2017 №124 (далі - Інструкція №124), зі змінами та доповненнями, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з підпунктом 3.11.6.Інструкції №124, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
При цьому, 08.08.2024 набрав чинності Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531 (далі - Порядок № 531).
Зазначений Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Зокрема, з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку. Відповідь на усний рапорт надається усно (п.2,3 розділу ІІ Порядку №531).
Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку №531 непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Згідно з п. 8 розділу ІІІ Порядку № 531, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Відповідно до п. 9 розділу ІІІ Порядку № 531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Таким чином, розгляд рапорту відбувається за встановленою процедурою та в межах визначених Порядком №531 строків.
На підставі вищевикладеного суд робить висновок, що чинним законодавством України чітко передбачено, що проходження військової служби та зайняття військовослужбовцями відповідних посад насамперед залежить від їх стану здоров`я, який визначається на підставі медичного огляду військово-лікарською комісією відповідно до визначеної процедури. При цьому, за результатами проходження медичного огляду уповноваженою військово-лікарською комісією приймається постанова, в якій зокрема зазначається ступінь придатності військовослужбовця до військової служби.
Суд наголошує, що направлення військовослужбовця до медичного закладу для проходження військово-лікарської комісії може здійснюватися зокрема командуванням військової частини, а сам військовослужбовець наділений правом реалізувати законодавчу гарантію щодо його медичного обстеження та надання медичної допомоги шляхом подання рапорту по команді. Отже, рапорт є засобом реалізації прав військовослужбовців.
З матеріалів справи слідує та не заперечується сторонами, що 15.07.2025 представником позивача, шляхом направлення адвокатського запиту до військової частини НОМЕР_2 , було також скеровано рапорт та пакет документів, підписаних позивачем 08.07.2025.
Стосовно посилань представника відповідача у відзиві на позовну заяву, що позивач порушив порядок подання рапортів, оскільки рапорт поданий до Військової частини НОМЕР_2 , а не до безпосереднього керівника, суд зазначає, що з дослідженого судом рапорту ОСОБА_6 видно, що зазначений рапорт поданий Командиру Військової частини НОМЕР_6 , отже рапорт позивача поданий до безпосереднього командира Військової частини НОМЕР_6 .
Також щодо посилання відповідача у відзиві, що Військова частина НОМЕР_2 ставить під значний сумнів звернення позивача 30.06.2025 року до лікаря травматолога, при цьому доказів розгляду рапорту позивача направленого через адвоката Шокарєвої А.В. від 15 липня 2025 року та доданих до рапорту документів, посадовими особами, які повинні приймати рішення по команді відносно позивача до суду не надано. Також до суду відповідач не надав доказів повідомлення позивача про прийняте рішення за наслідком розгляду його рапорту.
Оскільки відповідач не вирішив питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби позивача, та не прийняв відповідне рішення по суті за результатом розгляду такого рапорту, суд вважає, що відповідач допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 від 08.07.2025 про направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби позивача, з урахуванням висновків викладених в цьому рішенні.
В частині 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Відповідно до п.7 ч.1 ст. 2 Закону України «Про адміністративну процедуру», дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано;
Також поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо направлення позивача на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби, суд зазначає, що ця вимога не підлягає задоволенню оскільки є передчасною, оскільки рапорт позивача від 08.07.2025 направленого 15.07.2025 року відповідачем не розглянутий та рішення стосовно розгляду рапорту позивача не було прийнято відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Під час розгляду справи судом не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження зазначених обставин.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд зробив висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо не розгляду рапорту від 08.07.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про видачу направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії, направленого 15.07.2025.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 від 08.07.2025 про направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби позивача, з урахуванням висновків викладених в цьому рішенні та прийняти відповідне рішення.
У задоволенні решти вимог позивача -відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук