Справа № 990/540/25
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2026 року

м. Київ

справа №990/540/25

адміністративне провадження № П/990/540/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Бучик А.Ю.,

суддів: Берназюка Я.О., Кравчука В.М., Рибачука А.І., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1

до Вищої ради правосуддя

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

І. РУХ СПРАВИ

1. 05.11.2025 до Верховного Суду як суду першої інстанції через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої ради правосуддя (далі також - відповідач), у якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Вищої ради правосуддя щодо відмови у наданні інформації на його запит від 14.10.2025, оформленої листом від 20.10.2025 № 20309/0/9-25;

- зобов`язати Вищу раду правосуддя надати йому доступ до інформації, запитуваної у зверненні від 14.10.2025, а саме: надати в повному обсязі, без урахування захисту інформації з обмеженим доступом, копію заяви члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Попікової О.В. про самовідвід від участі в розгляді висновку дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя Садового Р.М. про відкриття дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_3 щодо судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_4., за наслідком розгляду якої прийнято ухвалу від 30.07.2025.

2. Ухвалою Верховного Суду від 10.11.2025 відкрито провадження у цій справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

3. 20.11.2025 на адресу Верховного Суду від Вищої ради правосуддя надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

4. 27.11.2025 позивач подав відповідь на відзив відповідача, в якому підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Суд установив, що 06.10.2025 позивач направив на адресу відповідача запит в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати копію заяви члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Попікової О.В. про самовідвід від участі в розгляді висновку дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя Садового Р.М. про відкриття дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_3 щодо судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_4., за наслідком розгляду якої прийнято ухвалу від 30.07.2025 № 1591/3дп/15-25.

6. Вища рада правосуддя листом від 13.10.2025 № 19885/0/9-25 надала позивачу копію запитуваної заяви члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Попікової О.В. про самовідвід від 30.07.2025, з урахуванням захисту інформації з обмеженим доступом.

7. 14.10.2025 позивач направив до Вищої ради правосуддя запит на публічну інформацію, в якому просив повідомити внаслідок чого інформацію, зазначену в заяві про самовідвід члена Вищої ради правосуддя Олени Попікової обмежили у доступі відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та надати йому в повному обсязі, без захисту інформації з обмеженим доступом, копію заяви члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Попікової О.В. про самовідвід від участі в розгляді висновку дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя Садового Ростислава Миколайовича про відкриття дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_3 щодо судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_4., за наслідком розгляду якої прийнято ухвалу від 30.07.2025 № 1591/3дп/15-25.

8. Вища рада правосуддя у відповіді на запит позивача листом від 20.10.2025 № 20309/0/9-25 вказала, що при наданні копії заяви про самовідвід обмеженому доступу підлягала частина інформації, передчасне висвітлення якої у публічному просторі могло слугувати ризиками та нанести шкоду авторитетові та неупередженості правосуддя.

9. Позивач, вважаючи протиправними дії Вищої ради правосуддя щодо надання відповіді на його запит, звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

10. Мотивуючи свої вимоги, позивач покликається на те, що Вища рада правосуддя при розгляді його запиту не врахувала вимог «трискладового тесту» до запитуваної інформації, передбаченого статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», які є обов`язковою передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації.

11. На думку позивача, відповідач не вказав у чому конкретно полягає шкода, яка може бути завдана авторитетові та неупередженості правосуддя, яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди, чому ця шкода є істотною, яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації та чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

12. Крім того, зазначає, що у листі Вищої ради правосуддя від 20.10.2025 № 20309/0/9-25 вказано, що аналогічні відомості, які наведені у заяві про самовідвід, публічно висвітлені також в іншій ухвалі Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20.11.2024 № 3382/3дп/15-24. Тобто відповідач, обмежуючи частину запитуваної ним інформації, викладену в заяві про самовідвід, з огляду на ризики нанести шкоду авторитетові і неупередженості правосуддя, одночасно вказує про її публічне висвітлення в аналогічній ухвалі Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, що є свідченням того, що інформація, яку він просив надати, не є інформацією з обмеженим доступом, а її розповсюдження не могло завдати шкоди авторитетові і неупередженості правосуддя.

Позиція відповідача

13. Відповідач проти позову заперечив. Зазначив про те, що обмеження доступу до запитуваної позивачем інформації, викладеної у заяві про самовідвід, мотивоване тим, що інформація, яка міститься у матеріалах дисциплінарних проваджень, відповідно до наказу Голови Вищої ради правосуддя від 11.08.2017 № 70/0/1-17 (зі змінами), становить службову інформацію у Вищій раді правосуддя.

14. Матеріали дисциплінарного провадження щодо судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 , невід`ємною частиною яких є також висновок дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя Садового Р.М., складений за результатами попередньої перевірки скарги ОСОБА_3 , містять обставини та відомості, які передують публічному обговоренню та ухваленню рішення Третьою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя.

З огляду на це Вища рада правосуддя, керуючись статтями 6, 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», частково обмежила доступ до інформації, яка містилася у заяві про самовідвід, оскільки її передчасне висвітлення у публічному просторі може слугувати ризиками та нанести шкоду авторитетові й неупередженості правосуддя.

Стислий зміст відповіді на відзив відповідача

15. У відповіді на відзив позивач наводить ті ж доводи, що і в позовній заяві та вказує на те, що посилання відповідача на необґрунтування ним наявності суспільного інтересу щодо запитуваної інформації є безпідставним, оскільки для подання запиту на публічну інформацію не потрібно доводити наявність суспільного інтересу.

16. Також зазначає, що відзив відповідача не містить доводів або доказів, що ним було проведено «трискладовий тест» при розгляді його запиту, що у свою чергу підтверджує протиправність дій Вищої ради правосуддя стосовно відмови у наданні йому запитуваної інформації за запитом від 14.10.2025.

IV. ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА, ОЦІНКА ДОКАЗІВ ТА МОТИВИ УХВАЛЕНОГО РІШЕННЯ

17. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

18. Частинами першою та другою статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

19. За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

21. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

22. У справі, що розглядається, позивач просив визнати протиправними дії Вищої ради правосуддя щодо відмови у наданні йому всієї інформації на його запит, а саме: відмови у наданні в повному обсязі, без захисту інформації з обмеженим доступом копії заяви члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Попікової О.В. про самовідвід від участі в розгляді висновку дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя Садового Р.М. про відкриття дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_3 щодо судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_4., за наслідком розгляду якої прийнято ухвалу від 30.07.2025.

23. Частиною першою статті 1 Закону України від 21.12.2016 № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

24. Частинами другою, третьою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

25. Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України від 02.10.1992 № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

26. За визначенням термінів, наведених у статті 1 Закону № 2657-XII, інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

27. Статтею 2 Закону № 2657-XII визначено, що основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією.

28. Основними напрямами державної інформаційної політики у розумінні приписів частини першої статті 3 Закону № 2657-XII є, зокрема: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень.

29. Статтею 5 Закону № 2657-XII визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

30. Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2657-XII право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

31. Частиною другою статті 6 Закону № 2657-XII передбачено, що право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

32. Згідно із частинами першою, другою статті 7 Закону № 2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

33. Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

34. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

35. Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

36. При цьому, згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

37. Частиною першою статті 2 Закону № 2939-VI визначено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

38. Пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації.

39. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Закону № 2939-VI доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.

40. Статтею 5 Закону № 2939-VI визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних вебсайтах в мережі «Інтернет»; на єдиному державному вебпорталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

41. Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

42. Згідно з частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

43. Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений (частина восьма статті 6 Закону № 2939-VI).

44. Частиною першою статті 9 Закону № 2939-VI передбачено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

45. Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону № 2939-VI документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

46. Відповідно до частин першої - другої статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

47. Згідно з частиною першою статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

48. Отже, Закон № 2939-VI допускає можливість відмови у задоволенні запиту про надання публічної інформації. Однак визначає критерії, дотримання яких для такої відмови є необхідним.

49. Важливою ознакою документів, в яких може міститися службова інформація, є зокрема те, що вони мають бути пов`язані з процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень (пункт 1 частини першої статті 9 Закон № 2939-VI). При цьому стаття 5 та частина третя статті 9 Закону № 2939-VI у їх взаємозв`язку зобов`язують розпорядника інформації скласти та оприлюднити Перелік відомостей, що становлять службову інформацію.

50. Так, на виконання вимог частини третьої статті 9 Закону № 2939-VI наказом Голови Вищої ради правосуддя від 11.08.2017 № 70/0/1-17 затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у Вищій раді правосуддя.

51. Відповідно до пункту 7 цього Переліку до відомостей, що становлять службову інформацію у Вищій раді правосуддя віднесено інформацію, що міститься в матеріалах дисциплінарних проваджень, у тому числі службових розслідувань, проведених у Вищій раді правосуддя.

52. Згідно зі статтею 42 Закону № 1798-VІІІ дисциплінарні провадження щодо суддів, які включають і попередню перевірку дисциплінарної скарги, здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя.

53. За приписами статті 43 Закону № 1798-VІІІ дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя-доповідач), за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - протягом тридцяти днів з дня отримання такої скарги готує матеріали з пропозицією про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи.

Висновок дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя - доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати.

54. Частиною першою статті 46 Закону № 1798-VІІІ передбачено, що Дисциплінарна палата протягом тридцяти днів з дня отримання висновку дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя-доповідача розглядає такий висновок та додані до нього матеріали без виклику судді та особи, яка подала дисциплінарну скаргу, і за результатами розгляду ухвалює рішення про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи.

55. Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 1798-VІІІ член Вищої ради правосуддя не може брати участі в розгляді питання і підлягає відводу, якщо буде встановлено, що він особисто, прямо чи побічно заінтересований у результаті справи, є родичем особи, стосовно якої розглядається питання, або якщо будуть встановлені інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості.

За наявності таких обставин член Вищої ради правосуддя повинен заявити самовідвід.

56. У справі, що розглядається, член Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Попікова О.В. 30.07.2025 звернулась до Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя із заявою про самовідвід. У заяві член Ради навела обставини, які, на її переконання, відповідно до положень частини першої статті 33 та пункту 3 частини п`ятої статті 20 Закону № 1798-VІІІ унеможливлюють її участь під час вирішення питання про розгляд висновку дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя Садового Р.М. від 23.06.2025 № 3064/0/24-25, складеного за результатами попередньої перевірки дисциплінарної скарги ОСОБА_3 на дії судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_4.

57. Вказана заява була предметом розгляду на засіданні Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя 30.07.2025, за результатами якого постановлено ухвалу № 1591/3дп/15-25 про її задоволення.

58. Станом на дату звернення позивача із запитом на публічну інформацію рішення про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи, за результатами розгляду висновку дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя Садового Р.М. від 23.06.2025 № 3064/0/24-25, не прийнято.

59. Матеріали дисциплінарного провадження щодо судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 , невід`ємною частиною яких є зазначений висновок, містять обставини та відомості, які передують публічному обговоренню та ухваленню рішення Третьою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя.

60. Отже, інформація, яку містить запитувана позивачем заява про самовідвід члена Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Попікової О.В., відповідає ознакам, наведеним у частині першій статті 9 Закону № 2939-VI, оскільки належить до інформації, пов`язаної з процесом прийняття рішень і передує публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

61. Відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується, в тому числі особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень; недоторканністю та імунітетом судді (пункти 1 та 2).

62. Передчасне розголошення цієї інформації у публічному просторі та обговорення її широким колом осіб може слугувати ризиками та нанести шкоду авторитету правосуддя.

63. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2025 у справі № 990/291/24 зазначала: « 76. Разом з тим запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1- 3 частини другої статі 6 Закону № 2939-VI.

77. Отже, як слушно зауважив суд першої інстанції, за встановлених у цій справі обставин відповідач як розпорядник публічної інформації, окрім обов`язку надавати інформацію, повинен забезпечити вимоги встановленого режиму щодо обмеженого доступу до такої інформації, у разі встановлення сукупності обов`язкових умов, визначених у законі.

78. При аналізі відповідних справ ЄСПЛ та вітчизняні суди застосовують «трискладовий тест», щоб визначити, чи було обґрунтованим обмеження в доступі до інформації.

79. Так, хоча «трискладовий тест» прямо не згадується в українському законодавстві, водночас за усталеною правозастосовчою практикою він є засобом перевірки наявності необхідних умов для обмеження доступу до інформації. Іншими словами, обмеження доступу до публічної інформації без застосування «трискладового тесту» є незаконним і порушує право особи на інформацію. При цьому «трискладовим» тест названо тому, що він передбачає три умови, наявність яких (усіх разом), вимагається для обмеження доступу до інформації.

80. Для визначення можливості обмеження доступу до інформації застосовується «трискладовий тест» за частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI. Якщо розпорядник інформації встановив, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, такий розпорядник інформації має встановити вид інформації з обмеженим доступом, за якою звернувся запитувач (конфіденційна, таємна або службова).

81. Наступний крок - потрібно визначити, чи запитувана інформація стосується інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, чи можливі заворушення або злочини при наданні доступу до запитуваної інформації, чи в інтересах охорони здоров`я населення може обмежуватись доступ до цієї інформації, чи не постраждає репутація або права інших людей у результаті надання доступу до цієї інформації, чи отримано запитувану інформацію конфіденційно, чи стосується така інформація питання авторитету й неупередженості правосуддя.

82. Якщо на всі поставлені питання відповідь негативна, розпорядник інформації надає доступ до запитуваної інформації.

83. Якщо хоча б на одне з поставлених вище питань є позитивна відповідь - розпорядник інформації має визначити, чи не буде розголошенням запитуваної інформації завдана істотна шкода зазначеним інтересам, наявність яких у запитуваній інформації він встановив.

84. Якщо відповідь на це питання негативна, розпорядник інформації надає запитувачу доступ до зазначеної інформації. Якщо відповідь на це питання позитивна, розпорядник інформації визначає, чи переважає шкода від оприлюднення такої інформації над суспільним інтересом у її отриманні. При позитивній відповіді на питання запитувачу інформації буде відмовлено в наданні доступу до запитуваної інформації. При негативній відповіді розпорядник інформації надає запитувачу доступ до запитуваної інформації.

85. Тобто в такому разі відбувається зіставлення публічних та приватних інтересів і завданням суду є з`ясування того, який інтерес переважає».

64. У справі, що розглядається, обмеження доступу до запитуваної позивачем інформації було здійснено, згідно з частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI, з метою захисту репутації та авторитету правосуддя. Оприлюднення службової інформації, яка не є кінцевим самостійним рішенням, за наявності загального та необмеженого доступу широкого кола осіб до ухвалення рішення про відкриття або відмову у відкритті дисциплінарної справи, могло завдати шкоди, яка переважала суспільний інтерес в отриманні відповідної інформації, а тому відповідне обмеження відповідало ознаці необхідності у демократичному суспільстві.

65. Доводи позивача про те, що Вища рада правосуддя не обґрунтувала підстави для обмеження доступу до запитуваної інформації, є безпідставними та повністю спростовуються змістом листа, наданим у відповідь на його запит на інформацію.

Так, лист містить посилання на те, якому з перелічених у пункті 1 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам).

66. Безпідставними є доводи позивача про те, що запитувана ним інформація не є інформацією з обмеженим доступом, з огляду на те, що відповідач у відповіді на його запит вказував про її публічне висвітлення в ухвалі Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20.11.2024 № 3382/3дп/15-24, оскільки відомості, викладені у зазначеній ухвалі, стосуються самовідводу від розгляду членом Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя Попікової О.В. питань, що стосуються судді Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцова О.П.

67. За таких обставин відмова у доступі до публічної інформації є обґрунтованою. Крім цього, не встановлено й суспільного інтересу в отриманні запитуваної позивачем інформації, який би переважав шкоду від її надання.

68. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

69. За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання позову у цій справі відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241- 246, 266, 295 КАС України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді: Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук

А.І. Рибачук

О.П. Стародуб