Справа № 640/23187/20
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року

м. Київ

справа №640/23187/20

провадження № К/990/37652/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Уханенка С.А., Білак М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою адвоката Літвінова Романа Олександровича - представника ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року (у складі головуючого судді - Кармазіна О.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року (у складі колегії суддів: головуючого судді - Парінова А.Б., суддів: Грибан І.О., Ключковича В.Ю.) у справі №640/23187/20,

ВСТАНОВИВ:

І. Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України (далі - відповідач, ДПС України), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПС України від 21.08.2020 №849-о «Про звільнення ОСОБА_1 » (далі - Наказ від 21.08.2020 №849-о);

- поновити ОСОБА_1 на державній службі за штатом ДПС України від 22.08.2020;

- стягнути з ДПС України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.08.2020 по дату фактичного поновлення на державній службі або по дату винесення рішення в даній адміністративній справі;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на державній службі за штатом ДПС України від 22.08.2020;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з ДПС України на користь ОСОБА_1 суми заробітної плати в межах одного місяця.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в останній день його додаткової відпустки відповідачем прийнято спірний наказ про звільнення як державного службовця, що перебуває за штатом ДПС України. На думку позивача, Наказ від 21.08.2020 №849-о, є протиправними, оскільки спеціальним Законом України «Про державну службу» (далі - Закону №889-VIII) не визначено будь-яких особливостей звільнення з державної служби державних службовців, зарахованих за штат відповідно до частини першої статті 87-1 цього Закону, і які на момент звільнення перебувають у відпустці; позивач зауважував, що в межах спірних правовідносин мають застосовуватись положення законодавства про працю (частина друга статті 40 КЗпП України) у відповідності до частини третьої статті 5 Закону №889-VIII. За твердженням позивача, у відповідача не було жодних перепон для ухвалення рішення про звільнення позивача в перший робочий день після виходу позивача з відпустки, тобто 25.08.2020 або пізніше.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022, позов задоволено частково:

- змінено дату звільнення ОСОБА_1 за Наказом від 21.08.2020 №849-о, визначивши дату звільнення - 24.08.2020;

- зобов`язано ДПС України внести зміни до Наказу від 21.08.2020 №849-о та до трудової книжки ОСОБА_1 щодо дати звільнення, змінивши дату звільнення з 21.08.2020 на 24.08.2020 з виплатою ОСОБА_1 пов`язаних з цим сум; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

4. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірним наказом позивача, як державного службовця, що перебуває за штатом Державної податкової служби України, звільнено 21.08.2020 згідно з частиною шостою статті 87-1 Закону №889-VIII, у зв`язку з відмовою від переведення на інші запропоновані посади відповідно до частини четвертої цієї статті; позивача звільнено у день, коли той перебував у відпустці, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України; наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності є зміна дати звільнення, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі №205/4196/18 (провадження N 14-670цс19).

5. Суд апеляційної інстанції також відхилив посилання сторони позивача на те, що суд першої інстанції фактично втручається в дискреційні повноваження відповідача, який самостійно мав би вирішити, якою датою звільняти позивача і це не обов`язково мав би бути перший робочий день після відпустки позивача. Зазначив, що суд першої інстанції вибрав належний спосіб захисту порушеного права позивача тощо.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погодившись із прийнятими у справі судовими рішеннями, представник позивача звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 у справі №640/23187/20, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

7. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, представник позивача посилається на пункт 1 частини четвертої статі 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) та пункт 2 частини четвертої статі 328 КАС України (якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні).

8. Сторона позивача вважає, що під час врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15.09.2020 у справі №205/4196/18, суди попередніх інстанцій не врахували позиції позивача про недопустимість прийняття рішень, якими нівелюється ефективний захист порушеного прав. На переконання позивача, порушення відповідачем частини третьої статті 40 КЗпП України повинно було мати наслідком застосування приписів статті 235 КЗпП України і зумовлену статтею 237 КЗпП України матеріальну відповідальність відповідача. Представник позивача вважає, що наведена правова конструкція щодо неминучої відповідальності службової особи, яка вчинила правопорушення при звільненні працівника, не може штучно блокуватися висновком Верховного Суду у справі №205/4196/18; правовий висновок Верховного Суду у справі №205/4196/18, застосований судами попередніх інстанцій, не враховує вищенаведених положень закону трудового законодавства тощо. Вважає, що наявні підстави для відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15.09.2020 у справі №205/4196/18.

9. Окрім цього позивач зазначає, що 24.08.2020 є святковим вихідним днем і не може вважатися першим робочим днем після закінчення відпустки позивача. В контексті цього вказує про неврахування судами у цій справі висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.05.2022 у справі №200/473/19-а, від 13.01.2020 у справі №823/411/17, від 13.10.2021 у справі №1.380.2019.004407.

10. Відзиву на касаційну скаргу до Суду не надходило, що не перешкоджає перегляду справи в суді касаційної інстанції в силу приписів частини четвертої статті 338 КАС України.

ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

11. Касаційна скарга представника позивача до Верховного Суду надійшла 29.12.2022.

12. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2022 визначено склад колегії суддів: Жук А.В. - головуючий суддя, судді: Мартинюк Н.М., Губська О.А.

13. Ухвалою Верховного Суду від 04.01.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою адвоката Літвінова Романа Олександровича - представника ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі №640/23187/20.

14. Ухвалою Верховного Суду від 08.08.2024 повторно витребувано з Київського окружного адміністративного суду справу №640/23187/20.

15. Ухвалою Верховного Суду від 25.02.2026 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

16. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2026 визначено склад колегії суддів: Жук А.В. - головуючий суддя, судді: Уханенко С.А., Білак М.В.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1379-р від 27.12.2019 позивача було призначено на посаду заступника Голови ДПС України.

18. Розпорядженням Кабінету Міністрів України №463-р від 24.04.2020 позивача звільнено з посади заступника Голови ДПС України відповідно до частини першої статті 87-1 Закону №889-VIII.

19. Наказом ДПС України №324-о від 28.04.2020 позивача зараховано за штат Державної податкової служби України строком на шість місяців з дня звільнення з посади заступника Голови ДПС України. Вказаним наказом визначено ОСОБА_1 обов`язки державного службовця та наказано здійснювати оплату праці відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 №977 «Про затвердження Умов оплати праці державних службовців категорії «А», зарахованих за штат державного органу».

20. Наказом ДПС України №187-в від 27.07.2020, на підставі заяви ОСОБА_1 від 22.07.2020, останньому надано щорічну додаткову оплачувану відпустку, як державному службовцю, що має стаж державної служби понад 15 років, тривалістю 11 календарних днів з 11.08.2020 по 21.08.2020.

21. Наказом ДПС України № 849-о від 21.08.2020 ОСОБА_1 , державного службовця, що перебуває за штатом Державної податкової служби України, звільнено 21.08.2020, згідно з частиною шостою статті 87-1 Закону №889-VIII, у зв`язку з відмовою від переведення на інші запропоновані посади відповідно до частини четвертої цієї статті.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

23. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

24. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

25. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 43 Конституції України передбачено, зокрема, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

26. Принципи, правові та організаційні засади державної служби, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, визначає Закон України «Про державну службу» (Закон №889-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до частин першої-другої статті 87-1 якого крім підстав, передбачених статтею 87 цього Закону, суб`єкт призначення може прийняти рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії «А» з власної ініціативи, за поданням Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) протягом чотирьох місяців з дня призначення Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) з одночасним зарахуванням такого державного службовця за штат відповідного державного органу.

Державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини першої цієї статті, продовжують перебувати на державній службі згідно з цим Законом, виконуючи обов`язки державного службовця в межах, визначених керівником відповідного державного органу. Граничний строк такого перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої цієї статті.

27. Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державний службовець тричі відмовився від переведення на іншу посаду відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, без виплати вихідної допомоги (частина шоста статті 87-1 Закону №889-VIII).

28. Як видно зі змісту позовної заяви та підстав позову, позивачем не оспорюються безпосередні підстави для його звільнення за частиною шостою статті 87-1 Закону №889-VIII. Отже, в даній справі підлягало дослідженню питання про те, чи можливе застосування до спірних правовідносин положень статті 40 КЗпП України, коли датою звільнення державного службовця визначено днем, який є в останнім днем його відпустки.

29. Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

30. 04 вересня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив рішення №6-р(ІІ)/2019 у справі №3-425/2018(6960/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України, у якому, зокрема, вказав, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення).

31. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі №205/4196/18 (провадження №14-670цс19) відступила від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 26.12.2012 у справі №6-156цс12 і від 23.01.2013 у справі №6-127цс12, а також від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованого у постанові від 16.03.2020 у справі №640/10761/14-ц.

32. За висновками Великої Палати Верховного Суду у наведеному судовому рішенні, гарантія частини третьої статті 40 КЗпП України поширюється на випадки припинення контракту з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України. У разі порушення цієї гарантії негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

33. На підставі наведеного суди попередніх інстанцій дійшли висновків про те, що відповідач, у період відпустки позивача, мав право прийняти наказ про звільнення позивача, однак, датою звільнення відповідач мав визначити дату, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення періоду відпустки, тобто 24.08.2020 (понеділок).

34. Сторона позивача вбачає наявність підстав для відступу від висновків Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №205/4196/18.

35. Насамперед колегія суддів звертає увагу, що підстави для передачі справи на розгляд, зокрема, Великої Палати Верховного Суду визначені положеннями статті 346 КАС України, відповідно до частини четвертої якої суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

36. При цьому, частиною першою статті 347 КАС України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

37. У постанові від 09.09.2020 у справі №260/91/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухваленій постанові [Великої Палати] Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані.

38. Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо (такі висновки були неодноразово підтримані Верховним Судом у постановах, зокрема, від 21.01.2026 у справі №200/8730/24, від 25.05.2023 у справі №620/3663/19 тощо).

39. Скаржником належним чином не обґрунтована необхідність відступлення від сформованих висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статті 40 КЗпП України.

40. Доводи сторони позивача при покликанні на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі №205/4196/18 і зводяться до незгоди із відповідною правовою позицією та власного суб`єктивного тлумачення характеру спірних правовідносин, що, в силу положень процесуального закону та наведених висновків, не можуть слугувати підставою для вирішення питання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

41. А тому, колегія суддів уважає необґрунтованими доводи скаржника, які стали підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

42. Водночас, Верховний Суд у постановах, зокрема, від 13.01.2020 у справі №823/411/17 та від 19.05.2022 у справі №200/473/19-а, (на неврахування висновків яких посилається скаржник, як на підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України) застосував висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №205/4196/18.

43. Відтак, послідовною є практика Верховного Суду про те, що у випадку наявності законних підстав для звільнення особи із посади, якщо суд встановить, що таке звільнення відбулося з дати перебування працівника в періоді тимчасової непрацездатності / у відпустці, то порушення частини третьої статті 40 КЗпП України може бути усунуто шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності / першого робочого дня відповідно.

44. Правильно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій обрали правильний спосіб захисту порушеного права позивача та дійшли правильних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог і зміни дати звільнення, позаяк 21 серпня 2020 року (п`ятниця) був останнім днем перебування позивача у відпустці.

45. Проте, пунктом 1 Постанови Верховної Ради України від 20.02.1992 №2143-XII ухвалено вважати день 24 серпня Днем Незалежності України і щорічно відзначати його як державне загальнонародне свято України.

46. Відповідно частини першої статті 73 КЗпП України (святкові і неробочі дні) встановлено такі святкові дні, зокрема: 24 серпня - День незалежності України. Станом на час виникнення спірних правовідносин, 24 серпня 2020 року був святковим (неробочим) днем.

47. Отже, суди попередніх інстанцій помилково визначили саме 24.08.2020, як день, з якого повинен був бути звільнений позивач у цьому публічно правовому спорі. Належною датою звільнення позивача, з урахуванням обставин цієї справи, є 25 серпня 2020 року (вівторок).

48. А тому, доводи касаційної скарги частково знаходять своє підтвердження.

49. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

50. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

51. Згідно із положеннями частин першої, другої, четвертої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

52. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновків, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувані судові рішення - змінити в резолютивній та мотивувальній частинах щодо дати звільнення позивача; в решті - залишити без змін.

53. Колегія суддів уважає, що Судом надано відповідь на всі доводи, які можуть вплинути на правильне вирішення справи на цій стадії судового розгляду.

54 Судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу адвоката Літвінова Романа Олександровича - представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Пункти 2, 3 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі №640/23187/20, змінити, виклавши їх в наступній редакції:

« 2. Змінити дату звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за наказом від 21.08.2020 №849-о «Про звільнення ОСОБА_1 », визначивши дату звільнення - 25.08.2020.

3. Зобов`язати Державну податкову службу України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, Код ) внести зміни до наказу від 21.08.2020 №849-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та до трудової книжки ОСОБА_1 щодо дати звільнення, змінивши дату звільнення з 21.08.2020 на 25.08.2020 з виплатою ОСОБА_1 пов`язаних з цим сум.».

3. Мотивувальні частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі №640/23187/20 змінити, виклавши їх в редакції мотивів цієї постанови, щодо дати звільнення ОСОБА_1 .

4. В решті судові рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

С.А. Уханенко

М.В. Білак

Судді Верховного Суду