Справа № 480/5591/24
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03 березня 2026 року

справа №480/5591/24

адміністративне провадження № К/990/3751/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої - Ханової Р. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року (судді: Ральченко І. М., Подобайло З. Г., Катунов В. В.)

у справі №480/5591/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУХІВ-АГРОІНВЕСТ»

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

УСТАНОВИВ:

Рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛУХІВ-АГРОІНВЕСТ» (далі -Товариство, ТОВ «ГЛУХІВ-АГРОІНВЕСТ», позивач у справі) звернулось до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - податковий орган, ГУ ДПС у Сумській області, відповідач у справі), у якій просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 березня 2024 року № 3433/18-28-23-14, яким Товариству збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 34 071 063, 00 грн, з яких: 27 256 851, 00 грн сума основного зобов`язання, 6 814 212, 00 грн штрафні (фінансові) санкції.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року (суддя - Воловик С. В.) в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції визнав правомірним податкове повідомлення-рішення, виходячи з того, що компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем процентного доходу у розумінні статті 11 Конвенції між Урядом України та Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування, а відтак позивач безпідставно застосував зменшену ставку оподаткування замість базової ставки 15 відсотків, передбаченої підпунктом 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року апеляційну скаргу Товариства задоволено, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року по справі № 480/5591/24 скасовано, ухвалено постанову, якою позов Товариства задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29 березня 2024 року № 3433/18-28-23-14.

Суд апеляційної інстанції, визначивши ключовим питання встановлення статусу бенефіціарного (фактичного) отримувача процентів у контексті застосування статті 11 зазначеної Конвенції, дійшов висновку про помилковість висновків суду першої інстанції та контролюючого органу й задовольнив апеляційну скаргу позивача.

23 січня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Сумській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі №480/5591/24, провадження за якою відкрито ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2026 року на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та витребувано справу зі суду першої інстанції.

10 лютого 2026 року справа №480/5591/24 надійшла до Верховного Суду.

Обставини справи

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що відповідно до підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.21 пункту 78.1 статті 78 ПК України, на підставі наказу № 349-кп від 14 лютого 2024 року, посадовими особами ГУ ДПС у Сумській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку з питань виплати доходів із джерелом походження в Україні на користь нерезидента компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED та утримання податків з таких доходів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року.

За результатами перевірки, 27 лютого 2024 року складено акт № 1929/18-28-23-14/35051394 (далі - акт перевірки), згідно з яким відповідач дійшов висновку про порушення позивачем пункту 103.2 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України та статті 11 Конвенції між Урядом України та Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, внаслідок чого не утримано податок за ставкою 15 відсотків від здійснених на користь нерезидента виплат доходів із джерелом їх походження в Україні, а також не сплачено до бюджету податок на доходи нерезидента на загальну суму 27 256 851, 00 грн.

За змістом акта перевірки, таких висновків контролюючий орган дійшов за результатами аналізу інформації, наданої Міністерством фінансів Республіки Кіпр щодо нерезидента компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED та пов`язаних з нею осіб, копій податкових декларацій про доходи компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED за 2017 та 2018 роки, фінансової звітності за 2016-2019 роки, звіту про прибутки та збитки та інший сукупний дохід, банківських виписок про рух коштів.

Так, на думку відповідача, аналіз вказаних документів свідчить про те, що, по-перше, компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED отримала всі права на кредити (тіло позики та нараховані проценти), які були видані українським підприємствам (в тому числі і позивачу), в результаті зміни структури внутрішньогрупового фінансування групи компаній, в обмін на випущені привілейовані акції передані власному акціонеру компанії AMARISTA LTD; по-друге, кредити є незабезпечиними заставою та видані пов`язаною стороною AGROPROSPERIS 2 LIMITED під спільним контролем; та по-третє, при отриманні процентів від українських компаній за користування позиками (в тому числі і від позивача), компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED перераховувала такі проценти як викуп своїх привілейованих акцій акціонеру компанії AMARISTA, яка в свою чергу, перераховувала такі кошти як повернення авансів акціонеру NCH AGRIBUSINESS PARTNERS LP (Кайманові Острови).

У зв`язку з цим, на переконання ГУ ДПС у Сумській області, компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED (Кіпр) не є кінцевим отримувачем грошових коштів, виплачених ТОВ «ГЛУХІВ-АГРОІНВЕСТ» у вигляді процентів, та їх бенефіціарним власником, а є лише проміжним агентом (здійснює транзит), у зв`язку з чим, сплачений процентний дохід підлягає оподаткуванню по ставці 15%.

На підставі висновків акта перевірки 29 березня 2024 року податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № 3433/18-28-23-14 про збільшення Товариству грошового зобов`язання по податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 34 071 063, 00 грн, з яких: 27 256 851, 00 грн сума основного зобов`язання, 6 814 212, 00 грн штрафні (фінансові) санкції.

Доводи касаційної скарги та відзиву на неї

Посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції, застосовуючи пункти 103.2, 103.3 статті 103 та підпункт 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах (постанови Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №640/8578/19, від 05 грудня 2023 року у справі №804/3765/16, від 02 квітня 2024 року у справі №826/6241/17, від 18 березня 2025 року у справі №500/1744/24, від 17 квітня 2025 року у справі №160/18691/23).

На думку скаржника, за підходом Верховного Суду, для застосування пониженої ставки оподаткування за міжнародним договором необхідним є не лише формальне підтвердження резидентності нерезидента та наявності договірної підстави для отримання процентів, а й дослідження ознак «бенефіціарного (фактичного) власника доходу» із врахуванням Коментарів ОЕСР до Модельної конвенції, з аналізом економічної сутності операцій, характеру грошових потоків, повноважень отримувача доходу щодо розпорядження ним, наявності комерційного інтересу та підприємницьких ризиків.

Скаржник стверджує, що апеляційний суд не надав належної оцінки інформації, отриманій від компетентного органу Республіки Кіпр щодо компанії «AGROPROSPERIS 2 LIMITED» та пов`язаних осіб, яка, на переконання контролюючого органу, свідчить про використання реструктуризації кредитного портфеля та корпоративних механізмів як елементів схеми, спрямованої на уникнення оподаткування процентного доходу в Україні за ставкою 15%.

Відповідач просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року та залишити в силі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року.

Правове регулювання

Відповідно до статті 3 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на час вирішення спірних правовідносин) податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з пунктами 103.1, 103.2, 103.3 статті 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Підпунктами 141.4.1, 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України передбачено, що доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами, зокрема, є проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.

Резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр укладено Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків та доходів від 08 листопада 2012 року, яка ратифікована - 04 липня 2013 року, дата набрання чинності для України - 07 серпня 2013 року.

Статтею 11 Конвенції передбачено, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись в цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів.

Докладне визначення терміну «бенефіціарний власник» наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР.

Відповідно до пункту 9 Коментарів до статті 11, вимогу щодо бенефіціарного власника додано до пункту другого статті 11 для того, щоб роз`яснити значення слів «і сплачуються резиденту», які використовуються в пункті 1. Зрозумілим є той факт, що країна джерела не зобов`язана поступатись у праві оподатковувати проценти на тій лише підставі, що проценти були сплачені саме резиденту Держави, з якою укладено міжнародний договір. Термін «фактичний власник доходу» використовується не у вузькому технічному сенсі, а розуміється в контексті та світлі завдань і цілей Конвенції, включаючи уникнення подвійного оподаткування, попередження випадків ухилення від сплати податків та уникнення оподаткування.

Пільга або звільнення від оподаткування по будь-якому із видів доходу, що надається Державою, з якої походить дохід, резиденту іншої Договірної держави з метою уникнення повністю або частково подвійного оподаткування, яке може виникнути у зв`язку із повторним оподаткуванням такого доходу Державою резиденства. Коли цей вид доходу отримує резидент Договірної Держави, що діє як агент чи номінальний отримувач, надання Державою, з якої походить дохід, такої пільги або звільнення виключно на підставі статусу безпосереднього отримувача доходу як резидента іншої Договірної Держави буде суперечити цілям та завданням Конвенції. Безпосередній отримувач в цій ситуації кваліфікуватиметься як резидент, однак цей статус не призводить до потенційного подвійного оподаткування, оскільки отримувач не розглядається як власник доходу для цілей оподаткування в Державі резиденства. Надання державою, з якої походить дохід, пільги або звільнення від оподаткування також буде суперечити цілям та завданням Конвенції, якщо резидент Договірної Держави, не використовуючи такі інструменти, як агентування або номінальної власності, буде діяти як проміжна ланка для іншої особи, котра фактично отримує вигоду від відповідного доходу. Проміжна ланка не може розглядатися як фактичний власник, якщо навіть за свого формального статусу власника, на практиці вона має досить вузькі повноваження щодо такого доходу, що надає можливість її розглядати як просту довірену особу, або управляючу особу, що діє від імені зацікавлених осіб (пункт 10 Коментарів до статті 11).

Отже, Угоди про уникнення подвійного оподаткування не можуть застосовуватися до ситуацій, коли відповідні відносини між резидентом на нерезидентом не пов`язані з фактичним веденням господарської діяльності, а дії учасників цих відносин спрямовані лише на створення зручного (пільгового) податкового режиму. Пільги за міжнародними угодами щодо уникнення подвійного оподаткування повинні відноситися лише до податкового резидента, який є дійсним одержувачем доходу.

Застосування податкових преференцій визнається неправомірним, коли сукупність угод (операцій) дозволяє зробити висновок про те, що основною їхньою метою були виведення доходу з-під оподаткування і формальне здійснення операцій з метою використання переваг за міжнародною угодою.

Результатом такої оцінки може стати перекваліфікація виплати з відповідною зміною режиму оподаткування, а також кваліфікація сукупності угод із застосуванням норм національного законодавства по виведеному з-під оподаткування доходу.

У випадках, які наводяться в Коментарях (агент, номінал, посередник тощо), безпосередній отримувач процентів не вважається бенефіціарним власником, оскільки право отримувача вільно розпоряджатись такими процентами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі. Такий обов`язок зазвичай випливає з юридичних документів, однак також може з`ясовуватись на підставі фактів та обставин, які вказують, що по суті отримувач процентів не має право вільно розпоряджатись такими процентами.

За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема:

1) відсутність фактичного самостійного здійснення господарської діяльності особою нерезидентом, яка зареєстрована в Державі, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування, на відповідній території;

2) характер грошових потоків свідчить про наявність юридичних та фактичних обов`язків щодо подальшого перерахування отримуваних процентів особою-нерезидентом третій особі та відсутність у особи-нерезидента можливості самостійного прийняття рішення щодо долі отримуваного доходу та контролю щодо отримуваного доходу;

3) мінімальний часовий інтервал між: укладенням договору (видачею позики) між резидентом та особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, а також договору (видачею позики) між останнім та третьою особою; отриманням доходу особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, і виплатою грошових коштів третій особі;

4) відсутність диференційованих, що розрізняються умов договорів, правових документів, на підставі яких особа-нерезидент отримує дохід і в подальшому перераховує кошти;

5) вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою;

6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.

Отже, враховуючи зазначене правове регулювання, колегія суддів Верховного Суду висновує, що право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог:

- нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;

- нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;

- нерезидент є бенефіціарним власником доходу.

Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.

Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.

Передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.

В момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що платник податків сформував дані податкового обліку необґрунтовано та з порушенням вимог податкового законодавства, або на підставі документів, які містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Висновки Верховного Суду за результатами касаційного розгляду

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 КАС України).

Спір у справі обумовлений невизнанням контролюючим органом права позивача на застосування зменшеної ставки оподаткування податком з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 2% на підставі Конвенції з посиланням на те, що компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED не була бенефіціарним власником процентного доходу, отриманого від позивача, оскільки, на думку контролюючого органу, здійснювала подальше перерахування процентів.

Суд зазначає, що при вирішенні справ між пов`язаними особами, де можуть бути наявні механізми податкової оптимізації, судам слід встановити чи є нерезидент бенефіціарним власником доходу (процентів) шляхом послідовного аналізу відповідних критеріїв (ознак), зокрема: нерезидент не повинен бути агентом (номінальним утримувачем); нерезидент має самостійно визначати економічну долю доходу; компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи. У таких спорах має досліджуватися "транзит" коштів компанії-нерезидента, часовий інтервал між укладенням договорів; вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою; хто несе фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту.

Колегія суддів зазначає, що орієнтовні критерії наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР та в подальшому перелік ознак унормований пунктом 103.3 статті 103 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 16 січня 2020 року № 466-IX, який набрав чинності 23 травня 2020 року).

Для того щоб нерезидент визнавався бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, такий нерезидент не повинен виконувати "транзитну" роль (бути виключно посередником) у русі коштів. Як зазначено в розділі цієї постанови "Правове регулювання", нормативно закріпленою ознакою посередницької функції нерезидента є, зокрема, те, що зазначена особа не має достатньо повноважень або у випадку, підтвердженому фактами та обставинами, не має права користуватися та розпоряджатися таким доходом.

Якісною стороною цього критерію є відсутність кореспондуючого обов`язку передати права на дохід третій особі (самостійне визначення нерезидентом економічної долі доходу).

Кількісний критерій полягає у тому, що компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи (незалежно від способу оформлення такої передачі).

Вказаний критерій передбачає обов`язок контролюючого органу довести співставність, в тому числі арифметичну, операцій між виплатою доходу з української компанії на користь нерезидента і подальшого перерахування сум грошових коштів з компанії нерезидента - встановити "транзитний" характер компанії-нерезидента за фактичними обставинами, а також дослідити обставини справи відносно господарської діяльності компанії-нерезидента з урахуванням особливостей її провадження.

Аналогічний за змістом підхід до застосування норм права Верховний Суд неодноразово демонстрував у своїх постановах, зокрема у постановах від 28 жовтня 2025 року у справі № 560/10203/24, від 27 жовтня 2025 року у справі № 120/7999/24, від 12 серпня 2025 року у справі № 560/12637/24, від 18 грудня 2025 року у справі № 120/6603/24.

Колегія суддів Верховного Суду здійснює правову оцінку спірних правовідносин виходячи з установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин.

Так, суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ «ГЛУХІВ-АГРОІНВЕСТ» входить до складу транснаціональної інвестиційної групи NCH, яка включає, зокрема, компанію ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, компанію AMARISTA LIMITED, компанію AGRО DEVELOPMENT (UKRAINE) LIMITED, компанію AGROPROSPERIS 2 LIMITED, компанію ALLIS ENTERPRISES LIMITED.

У 2017- 2019 роках ТОВ «ГЛУХІВ-АГРОІНВЕСТ» здійснювало виплату процентів за кредитними договорами: № LA-11-08 від 22 січня 2008 року; № LA-12-08 від 22 січня 2008 року; № LA-23-08 від 10 липня 2008 року; № LA-28-09 від 25 листопада 2009 року; № 4/ДС від 21 серпня 2009 року; № 5/AL від 01 жовтня 2009 року, укладеними між компанією ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED та ТОВ «ГЛУХІВ-АГРО».

01 грудня 2016 року між компаніями ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, AMARISTA LIMITED та AGROPROSPERIS 2 LIMITED укладено договір про реструктуризацію, відповідно до якого компанія ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED була замінена на нового кредитора по зазначеним кредитним договорам, а саме: на компанію AGROPROSPERIS 2 LIMITED, зареєстровану у Республіці Кіпр. При цьому, процентна ставка була зменшена.

За змістом податкових декларацій з податку на прибуток за 2017-2019 роки, позивач здійснював виплату доходу на користь нерезидента компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED, а саме: у 2017 році 83 933 320, 00 грн; у 2018 році 62 975 864, 00 грн; у 2019 році 62 758 895,00 грн. При виплаті такого доходу ТОВ «ГЛУХІВ-АГРОІНВЕСТ» застосовано зменшену ставку оподаткування податком з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 2% на підставі Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, у зв`язку з чим, за 2017 рік було сплачено 1 678 666, 00 грн податку, за 2018 рік 1 259 517, 00 грн, за 2019 рік 1 255 178, 00 грн.

Відповідно до свідоцтв від 20 лютого 2017 року, від 19 квітня 2018 року та від 27 лютого 2019 року, виданих Міністерством фінансів Республіки Кіпр, компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED резидентом Республіки Кіпр у розумінні Конвенції.

Суд першої інстанції, дослідивши фінансову звітність компаній ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, AMARISTA LIMITED, AGROPROSPERIS 2 LIMITED та інформацію Міністерства фінансів Республіки Кіпр, виходив із того, що фактичним джерелом фінансування кредитів українським підприємствам була компанія NCH Agribusiness Partners LP (NAP, Кайманові Острови).

Суд першої інстанції врахував, що: ATS отримала від NAP авансові внески на суму 886 637 284 дол. США; у 2014 році на користь NAP нараховано процентні витрати у розмірі 59 686 112 дол. США; AMARISTA отримала від NAP позику на аналогічну суму 886 637 284 дол. США зі ставкою 11,5 %; у межах реструктуризації 01 грудня 2016 року право вимоги за кредитними договорами № LA-11-08, № LA-12-08, № LA-23-08, № LA-28-09, № 4/ДС, № 5/AL передано до AGROPROSPERIS 2 LIMITED через механізм викупу та емісії привілейованих акцій.

Оцінюючи рух коштів, суд першої інстанції зазначив, що у 2017- 2019 роках AGROPROSPERIS 2 LIMITED отримала від українських підприємств 215 439 тис. дол. США процентів, при цьому здійснила викуп привілейованих акцій у AMARISTA на 218 000 тис. дол. США, а отримані кошти спрямовано на погашення заборгованості перед NAP.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що: AGROPROSPERIS 2 LIMITED не використовувала власні кошти для надання кредитів; її капітал сформовано шляхом передачі кредитного портфеля; відсоткова ставка за позикою від NAP (11,5 %) корелювала з відсотковими ставками, які застосовувалися до українських позичальників; корпоративні операції з викупу привілейованих акцій фактично відображали рух коштів до кінцевого акціонера.

У сукупності наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що: AGROPROSPERIS 2 LIMITED не здійснювала самостійного фінансування українських підприємств; отримані проценти економічно спрямовувалися до компанії NAP; кіпрські компанії виконували функцію проміжних структур у внутрішньогруповій моделі фінансування; ризики кредитування фактично несе NAP як джерело капіталу.

Відтак суд першої інстанції визнав, що AGROPROSPERIS 2 LIMITED не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем процентного доходу у розумінні статті 11 Конвенції, а застосування зменшеної ставки оподаткування є безпідставним.

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції визначив ключовим питанням встановлення наявності чи відсутності у компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED (Кіпр) статусу бенефіціарного (фактичного) отримувача процентного доходу, виплаченого позивачем у 2017- 2019 роках.

Апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції про транзитний характер діяльності AGROPROSPERIS 2 LIMITED та зазначив:

- передача кредитного портфелю у грудні 2016 року відбулася як внесок до акціонерного капіталу, а не як агентська чи номінальна конструкція;

- з договору реструктуризації від 01 грудня 2016 року та додаткових угод до кредитних договорів не вбачається зобов`язань AGROPROSPERIS 2 LIMITED передавати отримані проценти третім особам;

- спрямування коштів на викуп привілейованих акцій саме по собі не є доказом транзитності, оскільки такі рішення належать до дискреції органів управління компанії;

- контролюючий орган дослідив лише рух процентів, але не здійснив комплексного аналізу всіх грошових потоків компанії за 2017- 2019 роки;

- відповідач не співставив надходження процентів із іншими фінансовими надходженнями (повернення позик, продаж інвестицій, викуп акцій дочірніми структурами тощо);

- відсутні докази існування юридичних чи фактичних обмежень щодо розпорядження процентним доходом.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження про «дзеркальність» операцій та автоматичне перерахування доходу третім особам не підтверджене належними доказами.

Крім того, апеляційний суд установив, що AGROPROSPERIS 2 LIMITED є самостійною юридичною особою, а кредитний портфель став її активом. Директори компанії мали повноваження самостійно визначати економічну долю доходу, а контролюючий орган не довів, що фактичні ризики несе інша особа.

Також суд апеляційної інстанції врахував правові позиції Верховного Суду щодо розподілу тягаря доказування та критеріїв встановлення бенефіціарного власника.

В касаційній скарзі відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції формально підтвердив резидентність нерезидента та наявність договірних підстав для отримання доходу, проте не дослідив економічну сутність операцій та не врахував правові висновки Верховного Суду.

Колегія суддів Верховного Суду визнає такі доводи безпідставними, оскільки, як зазначено вище суд апеляційної інстанції встановив набуття AGROPROSPERIS 2 LIMITED прав вимоги за кредитними договорами внаслідок реструктуризації, а також відсутність договірних або законних зобов`язань щодо обов`язкового подальшого перерахування процентів третім особам, наявність у компанії повноважень самостійно розпоряджатися отриманим доходом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції застосував саме ті критерії визначення бенефіціарного (фактичного) отримувача доходу, які сформульовані у практиці Верховного Суду та випливають з Коментарів до Модельної конвенції ОЕСР.

Скаржник також наполягає на тому, що реструктуризація кредитного портфелю була спрямована на приховування джерела фінансування та створення проміжних ланок, а отримані проценти фактично спрямовувалися до компанії NAP (Кайманові острови).

Відхиляючи зазначені доводи заявника касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду виходить з того, що суд апеляційної інстанції встановив, що кредитний портфель було передано до AGROPROSPERIS 2 LIMITED як внесок до її акціонерного капіталу, унаслідок чого ця компанія набула статусу кредитора за відповідними кредитними договорами. Викуп привілейованих акцій у подальшому здійснювався в межах корпоративних правовідносин і не є тотожним обов`язковому або автоматичному транзиту отриманого процентного доходу. Крім того, аналіз грошових потоків за 2017- 2019 роки, здійснений судом апеляційної інстанції, не підтверджує послідовності та автоматизму перерахування процентів на користь інших осіб.

Доводи касаційної скарги в цій частині фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою апеляційним судом, та повторюють аргументи акта перевірки.

Відповідач в касаційній скарзі стверджує, що AGROPROSPERIS 2 LIMITED не мала власних активів для фінансування українських підприємств, а всі ризики несе компанія NAP.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що апеляційний суд установив, що кредитний портфель став активом AGROPROSPERIS 2 LIMITED, а компанія здійснювала фінансову діяльність, включаючи надання позик та інвестиції. При цьому, контролюючий орган не доводить механізму перекладення кредитного ризику на іншу особу. Корпоративна залежність або контроль з боку материнської структури не є самостійною підставою для висновку про відсутність бенефіціарного статусу.

Сам по собі факт фінансування групою або пов`язаність осіб не виключає можливості особи бути бенефіціарним власником доходу, якщо вона має право розпорядження доходом та не зобов`язана передавати його іншій особі.

Посилання скаржника на застосування AGROPROSPERIS 2 LIMITED спеціального податкового режиму NID не впливає на визначення статусу бенефіціарного власника доходу.

Податкові наслідки в юрисдикції нерезидента не можуть самі по собі свідчити про відсутність у нього статусу фактичного отримувача доходу в розумінні статті 11 Конвенції.

Суд враховує, що оцінка відповідності діяльності нерезидента законодавству Кіпру не належить до компетенції контролюючого органу України.

Скаржник посилається на низку постанов Верховного Суду , проте не доводить, що у цій справі встановлено обставини, тотожні тим, які були предметом оцінки у зазначених справах.

Натомість апеляційний суд застосував загальні критерії визначення бенефіціарного власника доходу та здійснив їх оцінку з урахуванням конкретних обставин справи.

Аналізуючи доводи скаржника в контексті підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме допущення судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права внаслідок встановлення обставин щодо наявності бенефіціарного статусу отримувача доходу у компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED на підставі неналежних чи недостовірних доказів, колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що саме на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення та спростування обставин, які ним заперечуються. Водночас, заявляючи про порушення судом норм процесуального права у частині оцінки доказів, скаржник так і не навів і не довів жодних обставин, які б переконливо свідчили про неналежність чи недопустимість будь-якого з письмових доказів, досліджених судом апеляційної інстанції, чи інших порушень, які б могли спростувати висновки суду.

Наведене вище у сукупності дає підстави вважати, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи та надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів сторін. Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду та фактично зводяться до переоцінки обставин справи, проте положення статі 341 КАС України не наділяють суд касаційної інстанції повноваженнями встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У межах установлених у цій справі фактичних обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. За таких обставин, з урахуванням наведеного у сукупності, Суд не знайшов передбачених КАС України підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У суду касаційної інстанції немає підстав вважати, що ухвалена у справі постанова суду апеляційної інстанції не відповідають вимогам частин першої - четвертої статті 242 КАС щодо законності і обґрунтованості судового рішення, принципу верховенства права та завданню адміністративного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуті в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність залишення оскаржуваного рішення без змін, а касаційної скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 3, 242, 341, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі №480/5591/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Р. Ф. Ханова

Судді: Л. І. Бившева

В. В. Хохуляк