Справа № 160/12613/25
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2026-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/12613/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року (суддя Сластьон А.О., м. Дніпро, повний текст рішення складено 08.09.2025 року) в справі №160/12613/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дії, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення,-

в с т а н о в и в:

29.04.2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати, протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у відмові йому нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення в повному розмірі, без зменшення на розмір підвищення грошового доходу випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції, за врахуванням нарахованої суми індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення в повному розмірі, без зменшення на розмір підвищення грошового доходу випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу подала Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що індексація грошового забезпечення військовослужбовця є по суті компенсацією втрати частини доходів та проводиться у разі необхідності, починаючи з дня набрання чинності відповідним Законом. Оскільки позивачу вчасно і в повному обсязі виплачувались нараховані кошти грошового забезпечення, підстав для виплати індексації немає. Апелянт вказував на дискретність повноважень у виплаті індексації, тобто таку виплату може провести військова частина, з якої позивач звільнився та у якій перебував на грошовому забезпеченні, вказував, що виплата індексації грошового забезпечення проводиться при наявності фінансування. У разі відсутності фінансування витрат на виплату індексації, індексація грошового забезпечення не виплачується. Апелянт вказував, що хибним є застосування до обрахунку індексації грошового забезпечення базового місяця січень 2008 року, оскільки ОСОБА_1 у цей період службу не проходив.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що грошове забезпечення військовослужбовця визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця та підлягає індексації відповідно до закону. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Суд першої інстанції вказував, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці та за вимогами нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру. Індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Суд першої інстанції вказував, що місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 року та втратила чинність 01.03.2018 року), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців. Січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку № 1078 січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з 12.01.2017 року по 28.02.2018 року. Відповідач зобов`язаний був здійснити нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення із застосуванням індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, в тому числі у період з 01.01.2016 до 28.02.2018.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.05.2019 №99 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 року у справі №160/2082/23 визнано протиправною бездіяльність Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка виразилась у відмові ОСОБА_1 нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2018 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року та березень 2018 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2018 року індексацію грошового забезпечення, з врахуванням нарахованої суми індексації грошового забезпечення, із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 в справі № 160/2082/23 скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та зобов`язання здійснити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.12.2018 із застосуванням базового місяця та прийняти нову постанову в цій частині про часткове задоволення позову; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не проведення та не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 18.12.2018 включно у фіксованому розмірі відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.12.2018 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням вже проведених виплат; в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 в адміністративній справі № 160/2082/23 залишено без змін.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 в адміністративній справі № 160/2082/23 позивачу була нарахована сума індексації грошового забезпечення з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 року, зокрема за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року.

Представник позивача звернувся із адвокатським запитом до відповідача, в якому просила надати розрахунок індексації грошового забезпечення із зазначенням базового місяця.

На виконання зазначеного запиту відповідачем надано відповідь від 17.03.2025 року № 2/24-380, з якою вбачається, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року у справі № 160/2082/23 здійснено розрахунок нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період січня 2016 року по листопад 2018 року.

ОСОБА_1 не погоджується з повнотою виконання рішення суду, у тому числі за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, та вважає, що йому неповністю нараховано та виплачено індексацію, проведено невірний обрахунок.

Встановлено, що ОСОБА_1 не погоджуючись з нарахованим та виплаченим розміром індексації, не звертався з таким питанням до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, проте звернувся з позовною заявою до суду. У позовних вимогах поставив питання про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення в повному розмірі, без зменшення на розмір підвищення грошового доходу випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вирішуючи питання прийнятності розгляду спору у судовому порядку, слід встановити можливість звернення позивача до суду та можливість оскарження дій щодо виконання або не виконання рішення суду у межах іншої справи.

Для виникнення спору, головною ознакою є обставина порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, у разі коли позивач вважає, що відповідач щодо нього допустився протиправних дій. Позивач звернувся до суду з позовом про захист своїх інтересів у частині нарахування та виплати індексації та рішення суду його позовні вимоги задоволено. Належне або не належне, повне виконання рішення вирішується судом у межах справи в якій було винесено саме рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У постанові від 26.10.2022 року у справі №380/9852/21 Верховний Суд вказував, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №686/23317/13-а та 16.02.2019 року у справі №816/2016/17.

Також суд керується постановами Верховного Суду, зокрема від 28.01.2026 року у справі № 200/6570/25, від 22.10.2025 року у справі № 340/2017/25, 04.04.2025 року у справі № 140/4528/21. Верховний Суд вказував, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Згідно ч. 1 ст. 373 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Позивач у справі не позбавлений можливості звернутись до суду з заявою про встановлення способу та порядку виконання рішення суду у разі якщо вважає, що рішення суду повинне бути виконане у певний спосіб, або виконане неповно.

Згідно ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Процесуальними нормами встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Визначено механізми, за якими позивач може звертись до суду з заявою про визначення неналежним виконання рішення суду та просити суд зобов`язати відповідача виконати рішення у інший спосіб. Механізм виконання рішення суду має на меті забезпечити належне виконання судового рішення.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Наявне судове рішення, яке набрало законної сили - рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 року у справі №160/2082/23 яким зокрема зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 01 грудня 2018 року індексацію грошового забезпечення, з врахуванням нарахованої суми індексації грошового забезпечення, із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 в справі № 160/2082/23 скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та зобов`язання здійснити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.12.2018 із застосуванням базового місяця та прийняти нову постанову в цій частині про часткове задоволення позову; в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 в адміністративній справі № 160/2082/23 залишено без змін.

Таким чином, рішенням суду у частині позовних вимог щодо зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення, з врахуванням нарахованої суми індексації грошового забезпечення, із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, позовні вимоги вирішено.

Незгода позивача з виконанням, неповним виконанням рішення суду, не є підставою звертатись з новим позовом з аналогічними вимогами у частині, що вже вирішені судом. Позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 КАС України, а не подавати новий позов.

У постанові від 22.03.2018 у справі № П/9901/135/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Заявлений ОСОБА_1 спір у частині є таким по якому вже наявне судове рішення.

При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження. Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Суд апеляційної інстанції дотримується правової позиції, висловленої Верховним Судом, зокрема у постановах від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15, від 17.04.2019 року у справі №355/1648/15-а, від 21.08.2019 року у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 року у справі №522/10140/17 та від 21.11.2019 року у справі №802/1933/18-а, від 24.09.2020 року у справі №640/15623/19, від 27.07.2022 року у справі № 640/11937/21, від 26.07.2022 року у справі № 540/2730/20, від 21.07.2022 року у справі № 320/1719/21, від 30.06.2022 року у справі № 818/1346/16, від 18.05.2022 року у справі № 480/2378/21, від 03.12.2021 року у справі № 640/8087/21, від 27.06.2023 року у справі № 160/18740/22.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.238, ч.1 ст.319 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги не повертається, адже не передбачене його повернення у разі часткового задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, провадження у справі закрити.

Керуючись п.4 ч.1 ст.238, ст. 242, ч.1 ст.319, статтями 317, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року в справі №160/12613/25 скасувати.

Провадження у справі №160/12613/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дії, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення закрити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова