Справа № 560/21106/23
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/21106/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

02 березня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить: 1) визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області при винесенні постанови про відмову у призначенні одноразової страхової виплати ОСОБА_1 від 02.11.2023 №; 2) скасувати постанову головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні одноразової страхової виплати ОСОБА_1 від 02.11.2023 №.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що підставою для відмови у страхових виплатах відповідач вважає те, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЗУ «Про охорону праці» (до 24.11.1992). При цьому відповідач ігнорує факт подачі заяви в серпні 2012 року. Вважає вказану постанову такою, що прийнято з порушенням норм права, та підлягає скасуванню, оскільки питання виникнення спірних правовідносин з`ясовано при розгляді Нетішинським міським судом справи №2-11/679/60/2013, та підтверджено Ухвалою ВАС України віл 15.10.2015 в справі №2-а/679/38/14.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

-визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні одноразової страхової виплати ОСОБА_1 від 02.11.2023 №.

-в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з урахуванням наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2012 позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Нетішин із заявою про виплату одноразової страхової в чотирикратному розмірі граничної суми заробітної плати (доходу).

Постановою від 06.03.2013 по справі №2-а/679/60/2013 Нетішинський міський суд Хмельницької області зобов`язав відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Нетішин розглянути заяву позивача від 15.08.2012 про проведення одноразової страхової виплати в чотирикратному розмірі граничної суми заробітної плати (доходу) та прийняти за результатами її розгляду рішення у формі постанови.

Відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Нетішин прийняло постанову про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг від 23.08.2013 №2212/72/72/18.

Постановою про заміну (доповнення) реєстраційних даних від 23.10.2023 ВП№60555757 змінено назву управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на його правонаступника - головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

На виконання зазначених постанов Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуто заяву ОСОБА_1 про проведення одноразової страхової виплати в чотирикратному розмірі граничної заробітної плати (доходу) та прийнято за результатами її розгляду рішення у формі постанови від 02.11.2023 № про відмову у призначені позивачу одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності. Зазначено, що відповідно до пункту 21.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 одноразова допомога виплачується потерпілому, якщо ушкодження здоров`я пов`язане з виконанням потерпілим трудових обов`язків або вперше встановлена стійка втрата працездатності після набрання чинності Закону України «Про охорону праці» (з 24,11.1992). Згідно з довідкою Хмельницької міжрайонної травматолого-офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії 03.03.1986 ОСОБА_1 визнано інвалідом другої групи внаслідок трудового каліцтва, 03.03.1987 ОСОБА_1 підтверджено другу групу інвалідності та встановлено 100% втрати професійної працездатності по 31.03.1988. Під час чергових переоглядів відсотки не визначалися. 07.12.2005 Хмельницькою міжрайонною медико-соціальною комісією (виписка з акту огляду у МСЕК №054613) ОСОБА_1 встановлено 35% втрати професійної працездатності довічно, у зв`язку з виробничою травмою отриманою 29.10.1985, згідно якої заявнику призначено щомісячну страхову виплату згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». У призначенні одноразової страхової виплати згідно частини 1 статті 21 Закону ОСОБА_1 відмовлено, оскільки на момент виникнення спірних правових відносин первинна втрата працездатності заявнику встановлена 03.03.1987 до набрання чинності Закону України «Про охорону праці» (до 24.11.1992) (арк. спр. 12).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Ч. 2 ст. 2 Закону №1105-XIV (в редакції, чинній на момент звернення позивача з заявою) встановлено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 8 Закону №1105-XIV обов`язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають: 1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) або на інших підставах, передбачених законодавством про працю; 2) учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять, коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах; 3) особи, які утримуються у виправних, лікувально-трудових, виховно-трудових закладах та залучаються до трудової діяльності на виробництві цих установ або на інших підприємствах за спеціальними договорами.

За змістом статті 10 Закону №1105-XIV для страхування від нещасного випадку на виробництві не потрібно згоди або заяви працівника. Страхування здійснюється в безособовій формі. Всі особи, перелічені у статті 8 цього Закону, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків. Усі застраховані є членами Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Статтею 13 Закону №1105-XIV визначено, що страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

При цьому, підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади (стаття 14 Закону).

Відповідно до пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1232 (в редакції чинній станом на 15.08.2012), перелік обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, визначений у додатку 6.

Частиною 2 статті 34 Закону №1105-XIV передбачено, що у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду. При цьому, вказано, що у разі коли при подальших обстеженнях МСЕК потерпілому встановлено інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, йому провадиться одноразова виплата, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток збільшення ступеня втрати професійної працездатності відносно попереднього обстеження МСЕК, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Частиною 3 статті 40 Закону №1105-XIV передбачено, що якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченні трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення.

Згідно зі статтею 36 Закону №1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. При цьому, рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

При цьому, відповідно до пункту 3.3 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 №24, право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше після закінчення трьох років з дня встановлення МСЕК втрати потерпілим професійної працездатності внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, то страхові виплати призначаються з дня звернення за їх призначенням відповідно до чинних нормативно-правових актів.

Статтею 37 Закону №1105-XIV визначено вичерпний перелік підстав для відмови у страхових виплатах і наданні соціальних послуг, відповідно до якого Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:

1) навмисні дії потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;

2) подання роботодавцем або потерпілим Фонду соціального страхування від нещасних випадків свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;

3) вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку;

4) Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Зазначений перелік підстав для відмови у страхових виплатах і наданні соціальних послуг є вичерпним.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджуєтться матеріалами справи, підставою для відмови у призначенні позивачу одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності відповідачем вказано, що Закон України "Про охорону праці" від 14.10.1992 №2694-XII, яким передбачена виплата одноразової допомоги потерпілому в разі стійкої втрати працездатності, вступив в дію 24.11.1992. Позивачу вперше стійка втрата працездатності (встановлення групи інвалідності) встановлена МСЕК до 24.11.1992, а саме 03.03.1987.

Разом з тим, в редакції Закону №1105-XIV, що була чинною на момент звернення позивачем до відповідача із заявою від 15.08.2012, законодавцем право особи на виплату одноразової допомоги потерпілому в разі стійкої втрати працездатності, передбаченої статтею 34 Закону №1105-XIV, не ставилось в залежність від того, до чи після набрання чинністю Законом №1105-XIV та/або законом України "Про охорону праці" від 14.10.1992 №2694-XII стався нещасний випадок на виробництві, у зв`язку з яким настала стійка втрата професійної працездатності, встановлена МСЕК.

Як передбачено ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року по справі № 679/108/19 вищенаведені обставини встановлювались, тому не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Також, в рішенні суду по справі № 679/108/19 надано оцінку посиланню відповідача на пункт 21-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6, і зазначено, що воно є необґрунтованим, оскільки на момент розгляду справи судом пункт 21-1 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України має іншу редакцію, відповідно до якої при вирішенні позовів про стягнення одноразової допомоги у зв`язку з ушкодженням здоров`я судам слід мати на увазі, що умови, порядок та розміри її виплати регулюються Законом №1105-XIV. Потерпілий має право на таку допомогу при стійкій втраті працездатності незалежно від встановлення йому певної групи інвалідності. Ця допомога визначається із середньомісячного заробітку потерпілого, обчисленого за тими ж правилами, що і при визначенні втраченого заробітку.

Колегія суддів зазначає, що посилаючись на статтю 37 Закону №1105-XIV при відмові позивачу у призначенні одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності з посиланням, відповідач вказав підстави для такої відмови, які не передбачені цією нормою Закону.

За такого правового регулювання, з урахуванням предмету спору та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази є належними, що підтверджують наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні одноразової страхової виплати ОСОБА_1 від 02.11.2023 №.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Ватаманюк Р.В.