Справа № 160/19259/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання Сергієнко В.Ю., за участю: прокурора Волкогон Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Грицай Сергія Миколайовича в інтересах держави в інтересах держави в особі Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
02.07.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Грицай Сергія Миколайовича в інтересах держави в особі Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради до Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-14» Дніпровської міської ради, в якому позивач просить:
08.07.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження, без виклику (повідомлення) сторін.
08.08.2025 року від Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-14» Дніпровської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що Комунальне підприємство «Жилсервіс-14» Дніпровської міської ради не може бути належним відповідачем у даному спорі, оскільки: Позовні вимоги стосуються житлового багатоквартирного будинку № 4 по вулиці Олеся Гончара у місті Дніпро. Відповідно до ч.1 ст. 24 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» №1805-III від 08.06.2000р. Власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Таким чином, вказаний закон встановлює обов`язок укласти охоронний договір винятково для власника пам`ятки. КП «Жилсервіс-14» ДМР не є ані власником, ані співвласником, ані користувачем, ані управителем будинку № 4 по вулиці Олеся Гончара у місті Дніпро.
04.09.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-14» Дніпровської міської ради про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено. Розгляд справи постановлено, здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.
17.09.2025 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання відповідача та відкладено підготовче судове засідання.
30.09.2025 року від Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради надійшли пояснення, відповідно до яких вказано, що у Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-14» Дніпровської міської ради відсутні повноваження на укладання охоронного договору на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини за адресою: вул. Олеся Гончара, 4, м. Дніпро. В свою чергу, у управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради відсутні підстави звертатися до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЖИЛСЕРВІС-14» ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ з пропозицією на укладання охоронного договору на Об`єкт ЩВ. Вважає безпідставним звинувачення Правобережної прокуратури міста Дніпра в бездіяльності Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, в порушенні інтересів держави, які на її думку, виражені в не вживанні дієвих заходів для збереження об`єкта культурної спадщини та спонукання власника до виконання вимог пам`яткоохоронного законодавства в судовому порядку.
03.10.2025 року від Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Грицай Сергія Миколайовича надійшла заява про зміну предмету позову та заміну відповідача по справі, в якому прокурор просить суд:
06.10.2025 року від Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради надійшли заперечення на заяви прокурора про зміну предмету позову та заміну відповідача по справі, відповідно до яких вказано, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Поза всяким сумнівом прокурор має навести докази того факту, що захист інтересів держави не здійснюється тим суб`єктом, який уповноважений на такий захист, або здійснюється неналежним чином. Відповідальність а ні юридичних, а ні фізичних осіб за ухилення власника або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини Законом не встановлена. Повноваження Управління на звернення до суду із позовними вимогами щодо усунення порушень у сфері охорони культурної спадщини шляхом зобов`язання укласти охоронний договір не врегульовані, також вони не передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про охорону культурної спадщини» або іншими законами. Вважаємо безпідставним звинувачення Правобережної прокуратури міста Дніпра в бездіяльності Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради, в порушенні інтересів держави, які на її думку, виражені в не вживанні дієвих заходів для збереження об`єкта культурної спадщини та спонукання власника до виконання вимог пам`яткоохоронного законодавства в судовому порядку.
09.10.2025 року від Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Грицай Сергія Миколайовича надійшли пояснення, відповідно до яких вказано, що прокурором вірно залучено у якості позивача Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради щодо вимог про зобов`язання укласти охоронний договір.
17.10.2025 року від Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Грицай Сергія Миколайовича надійшла заява про зміну предмету позову, в якій, з огляду на допущену помилку, прокурор просить:
21.10.2025 року від Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради надійшла заява про залишення позову без розгляду.
04.11.2025 року від прокурора надійшли заперечення проти заяви проти залишення позову без розгляду.
05.11.2025 року ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради про залишення без розгляду адміністративного позову відмовлено. Заяви Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Грицай Сергія Миколайовича про зміну предмету позову та заміну відповідача по справі задоволено, прийнято до розгляду заяву Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Грицай Сергія Миколайовича про зміну предмету позову. Замінено відповідача по справі, а саме Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-14» Дніпровської міської ради на належного відповідача ОСОБА_1 .
18.12.2025 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання відповідача та відкладено підготовче судове засідання.
29.01.2026 року у підготовчому судовому засіданні відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
17.02.2026 року від ОСОБА_1 надійшли пояснення, відповідно до яких вказано, що зазначений об`єкт є багатоквартирним житловим будинком, що складається з окремих квартир, які належать різним власникам, та спільного майна будинку. Отже, правовідносини у цій справі не можуть розглядатися виключно крізь призму права власності на одну окрему квартиру, оскільки: статус об`єкта культурної спадщини поширюється на будинок у цілому; режим охорони пам`ятки стосується всього об`єкта, а не лише його окремої частини; будь-які обов`язки щодо збереження, утримання та охорони пам`ятки мають колективний та публічно-правовий характер. Покладення ж обов`язків щодо виконання вимог, пов`язаних з охороною всього об`єкта культурної спадщини, на одного власника окремої квартири за наявності балансоутримувача є: юридично необґрунтованим; непропорційним; таким, що суперечить принципам справедливості та рівності.
19.02.2026 року у судовому засіданні під час розгляду справи по суті прокурор просив задовольнити позовні вимоги, при цьому посилаючись на доводи наведені у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову.
Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомлено.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Зазначена будівля розташована у межах Центрального історичного ареалу м. Дніпра, затвердженого наказом Міністерства культури, молоді та спорту України № 478 від 03.02.2020 «Про затвердження меж та режимів використання історичних ареалів м. Дніпра».
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на даний час власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта - НОМЕР_2 ).
Право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна виникло на підставі договорів купівлі-продажу.
Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради листом від 23.11.2023 за №8/6-64 на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) направлено лист щодо дотримання законодавства у сфері культурної спадщини та повідомлено про внесення будинку по АДРЕСА_5 до Переліку об`єктів культурної спадщини із статусом щойно виявлених об`єктів культурної спадщини. Також у листі зазначено про необхідність звернення ОСОБА_1 до Управління з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради для укладення охоронного договору на частину пам`ятки -об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 55 кв.м.
ОСОБА_1 не зверталась до Управління щодо укладення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини, а також не інформувала про причини не укладення зазначеного договору.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частинами четвертою та п`ятою ст. 54 Конституції України визначено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Законом України від 20 вересня 2006 року № 165-V «Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи» ратифіковано Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи від 03 жовтня 1985 року (далі - Конвенція), відповідно до статті 3 якої кожна Сторона зобов`язується: 1. вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; 2. за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини». Охорона об`єктів культурної спадщини визнається одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Отже, держава в особі її органів зобов`язана забезпечувати на своїй території охорону об`єктів культурної та історичної спадщини, вживати заходи для здійснення обліку таких об`єктів, запобіганню руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечувати їх захист, збереження та утримання, що, головним чином, спрямовано на захист суспільного (публічного) інтересу.
Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Таким чином, охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі статті 23 Закону України Про охорону культурної спадщини. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.
Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.
Отже, охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18.
Частиною третьою ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 12-14 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768, (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 № 630) (далі - Порядок №1768) власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Після внесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України або набуття ним правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власнику (користувачу) цього об`єкта або уповноваженому ним органу (особі). У такому разі власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання такого повідомлення.
Охоронний договір укладається власником (користувачем) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноваженим ним органом (особою) з таким органом охорони культурної спадщини відповідної адміністративно-територіальної одиниці: з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органом охорони культурної спадщини обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації (військової адміністрації); з районною держадміністрацією (військовою адміністрацією), виконавчим органом сільської, селищної, міської ради (за наявності повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону).
Вищезгадані положення законодавства встановлюють строк у один місяць для укладення власником об`єкта культурної спадщини охоронного договору. Цей строк встановлюється або з моменту отримання такого об`єкту у власність, або, якщо статус щойно виявленого об`єкта культурної спадщини надано пізніше, - з дня отримання власником повідомлення уповноваженого органу про набуття правового статусу щойно виявленого об`єкта.
Отже, саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
При цьому, суд зазначає, що Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768, зазнав змін у травні 2024 року. Однак нормами цього Порядку до внесення змін на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 № 630, передбачався обов`язок власника пам`ятки чи її частини або уповноваженого ним органу (особа) не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Пунктом 6 Порядку №1768 в редакції до внесення змін на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 № 630, передбачалось, що до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1: 50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Разом з тим, відповідно до п. 17 згаданого Порядку в редакції після внесення змін на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 № 630, охоронний договір на пам`ятку архітектури чи її частину складається за формою згідно з додатком 1 та повинен містити такі додатки: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого визначається МКСК) з фотофіксацією, що не перевищує трьох місяців до дати укладення охоронного договору. Для комплексів (ансамблів) складається окремий акт на кожну їх складову. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на п`ять років. Якщо стан пам`ятки або її частини значно змінився після проведення робіт на пам`ятці, - протягом п`яти календарних днів після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, розташовуються на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) технічний паспорт; 4) план пам`ятки чи її частини у масштабі 1:100, 1:200 (можуть бути у складі технічного паспорта); 5) план території пам`ятки; 6) паспорт пам`ятки (форма якого визначається МКСК).
При цьому, суд зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2 та 5 Порядку №1768, охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.
Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
В охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Вищезгадані положення законодавства встановлюють строк у один місяць для укладення власником об`єкта культурної спадщини охоронного договору. Цей строк встановлюється або з моменту отримання такого об`єкту у власність, або, якщо статус щойно виявленого об`єкта культурної спадщини надано пізніше, - з дня отримання власником повідомлення уповноваженого органу про набуття правового статусу щойно виявленого об`єкта.
Суд погоджується із доводом прокурора, щодо встановлення місячного строку виконання рішення в частині укладення вказаного договору, оскільки саме такий строк встановлений вимогами закону та станом на момент розгляду даної справи, такий строк вже сплинув.
За приписами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч.2 ст.9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до ст. 139 КАС України, суд враховує, що оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 02.03.2026 року.

Суддя М.В. Дєєв