Справа № 380/480/26
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 рокусправа № 380/480/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення моральної шкоди.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.05.2025 №0-1305-UA0025047 та від 29.05.2025 №0-1305-UA0025047;

- стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Ухвалою суду від 16.01.2026 позовну заяву залишено без руху.

Позивач недоліки позовної заяви в установлений строк усунула належним чином.

Ухвалою суду від 16.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою суду від 03.03.2026 у зв`язку із самостійним виправленням відповідачем як суб`єкт владних повноважень оскаржених порушень провадження у справі закрито в частині позовних вимог про визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.05.2025 №0-1305-UA0025047 №0-1305-UA0025047.

Отже, розгляд справи здійснюється в частині позовним вимог щодо стягнення з Головного управління ДПС у Львівській області моральної шкоди.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач вказала, що під час прийняття ГУ ДПС у Львівській області податкових повідомлень-рішень порушення прав позивача (втручання в особисте і сімейне життя), як людини і громадянина. Такі дії відповідача спричинили: додатковий стрес (основним стресом є збройна агресія рф проти України та її наслідки, часті відключення електроенергії, зростання цін тощо), тривогу, занепокоєння, відчуття несправедливості, невизначеності, особливо в перший місяць після отримання податкових повідомлень-рішень, вказані обставини позивач оцінює в 200 грн; втрату часу на отримання листа, написання запиту та позову, надіслання процесуальних документів тощо. Вказане через вік викликає у позивача значене «психічне» напруження та необхідність прикладати додаткові зусилля для організації свого особистого життя, вказані обставини позивач оцінює в 600 грн; ігнорування відповідачем надання відповіді на запит та формування податкових повідомлень-рішень мілким шрифтом, що позивач «сприйняла як приниження», вказані обставини позивач оцінює в 200 грн.

Відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 6 статті 162 КАС України).

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 отримала податкові повідомлень-рішень від 29.05.2025 №0-1305-UA0025047 №0-1305-UA0025047, згідно з яким позивачу визначено грошове зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік у сумі 4817,53 грн та у сумі 6287,58 грн відповідно.

Позивач звернулася до відповідача із запитом на інформацію від 24.10.2025 щодо підстав прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідач отримав запит позивача 24.10.2025 та прийняв рішення про відкликання податкових повідомлень-рішень.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення безпідставними та протиправними, позивач звернулася за захистом своїх прав до суду із позовом, в якому також просить стягнути з відповідача моральну шкоду.

Спірним у цій справі залишається питання про право позивача на відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача моральної шкоди.

Вирішуючи справу, суд застосовує такі норми права.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як зазначено у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина 4 статті 23 ЦК України).

Відповідно до частин 1 статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди слід надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Суд дійшов висновку, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Верховний суд у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (пункт 51 мотивувальної частини).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (пункт 53 мотивувальної частини).

Суд зазначає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки завдана моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

У справі, що розглядається позивач покликається на те, що діями відповідача, які полягали у неправомірному прийнятті податкових повідомлень-рішень, їй заподіяна моральна шкода у розмірі 1000,00 грн.

Водночас суд зауважує, що обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у таких діях суб`єкта владних повноважень.

Як вже зазначалося позивач отримала податкові повідомлення-рішення від 29.05.2025 №0-1305-UA0025047, №0-1305-UA0025047, згідно з яким позивачу визначено грошове зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік у сумі 4817,53 грн та у сумі 6287,58 грн відповідно.

Водночас відповідач на підставі даних, викладених у заяві позивача від 24.10.2025, та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з урахуванням площі житлового приміщення, 14.11.2025 здійснено перерахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також приведено у відповідність інформаційні бази даних та інтегровану картку платника.

Згідно з даними ІКС ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення від 29.05.2025 №0-1305-UA0025047 та №0-1305-UA002504 7 відкликані.

Згідно з пунктом 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Абзацом 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженого наказом міністерством фінансів України від 12.01.2021 №5 на підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються первинні показники оперативного обліку щодо її виключення.

Згідно з підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги (пункт 60.3).

Суд встановив, що згідно з даними ІКС ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення від 29.05.2025 №0-1305-UA0025047 та №0-1305-UA0025047 відкликані.

Враховуючи викладене, суд ухвалою від 03.03.2025 закрив провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.05.2025 №0-1305-UA0025047 №0-1305-UA0025047.

Так, податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом у зв`язку з нарахуванням грошового зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік та відкликані у зв`язку контролюючим органом після отримання запиту позивача та здійснення перерахунку грошового зобов`язання.

При цьому, податкові повідомлення-рішення від 29.05.2025 №0-1305-UA0025047 та №0-1305-UA0025047 судом у цій справі не визнавалися протиправними та не скасовувалися, оскільки провадження у цій частині позовних вимог закрито. Отже, суд дійшов висновку, що в позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Також слід вказати, що позивачем під час розгляду справи не надано жодного доказу на підтвердження моральних страждань, а також не надано обґрунтувань щодо заявленого розміру моральної шкоди та доказів того, що саме така сума є співмірною із завданою шкодою.

При цьому, аргументи позивача про те, що контролюючий орган ігнорував надання відповіді на запит та формував податкових повідомлень-рішень мілким шрифтом, позивач «сприйняла як приниження», суд оцінює критично, адже такі не були предметом спору у цій справі.

Крім цього, суд враховує, що «основним стресом» позивач вказала збройну агресію рф проти України та її наслідки, часті відключення електроенергії, зростання цін тощо. Водночас доказів того, підтверджують наявності причинного зв`язку між фактом прийняття спірних податкових повідомлень-рішення та стресу, тривоги, занепокоєння, відчуття несправедливості, невизначеності у позивача, а також наявність вини контролюючого органу позивач до суду не надала.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Тому, позов слід задовольнити повністю.

За правилами статті 139 КАС України стягнення судових витрат на користь позивача, якому у задоволенні позову відмовлено повністю не передбачено.

Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Львівській області (79026, вул. Стрийська, 35, м. Львів; ).

Суддя Кравців Олег Романович