Справа № 520/29033/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 р. Справа № 520/29033/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/29033/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) , Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України , Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 29 січня 2020 року по 17 вересня 2021 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 17 вересня 2021 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

3. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 17 вересня 2021 року по 20 березня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 17 вересня 2021 року по 20 березня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

5. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 20 березня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 20 березня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана бездіяльність відповідачів є протиправною та такою, що порушує права позивача на грошове забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 29 січня 2020 року по 17 вересня 2021 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 17 вересня 2021 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 17 вересня 2021 року по 20 березня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_3 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 17 вересня 2021 року по 20 березня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 20 березня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 20 березня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі № 520/29033/24, в частині задоволення позовних вимог позивача, відповідно до якого визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 20 березня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 20 березня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум. Винести нове рішення про відмову в повному обсязі в таких позовних вимогах позивача.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, зазначив, що станом на момент прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.09.2023 позивач погодив проведення усіх необхідних розрахунків та відповідно не оскаржував своє звільнення і наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та видів забезпечення, розрахунок грошового забезпечення при звільненні позивача скаржник здійснив у повному обсязі, всі взаєморозрахунки проведені. Вказує на те, що спеціальним строком для звернення до суду у справах про прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України. Отже, за твердженням скаржника, позивач про можливе порушення своїх прав дізнався під час звільнення із частини 18.09.2023, а доказів, які б підтверджували поважність причин порушення строків оскарження дій відповідача позивачем надано не було.

Зазначає, що розрахунковою величиною для визначення розміру посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням , як складової грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять службу за період з 01.02.2020 по 20.05.2023 є саме розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а з 12.05.2023 виходячи з розміру 1762 гривні.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України, також не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 року у справі № 520/29033/24.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначив, що його клопотання про залишення без розгляду позовної заяви з адміністративного позову у справі № 520/29033/24 року від 05.11.2024 року судом не розглянуто, відповідної ухвали судом не прийнято, судове рішення не містить аналізу доводів щодо підстав залишення позовної заяви без розгляду. Вказує, що вмотивованість рішень суду необхідно розглядати як самостійну вимогу, яка не є тотожною вимогам законності й обґрунтованості.

Також обґрунтовує, що позовні вимоги заявлені позивачем поза строків звернення встановлених ч. 5 ст. 122 КАС України. Вважає, що спір про розмір посадового окладу, призначеного позивачу, а також інших складових його грошового забезпечення, є спором стосовно проходження позивачем публічної служби; до спору про розмір посадового окладу та інших складових грошового забезпечення позивача мають застосовуватися приписи ч. 5 ст. 122 КАС України. На думку відповідача, останній день коли позивач дізнався про порушення його прав є день одержання ним, належних йому сум грошового забезпечення при розрахунку при його звільненні, тобто 28.03.2022 року. Отже перебіг строку звернення Позивача до суду у цій справі № 520/29033/24 починається з 28.03.2022 року. Також зазначає, позивач що не міг не дізнатися про розмір призначеного йому грошового забезпечення в момент видання та доведення до його відома наказу від 07.10.2021 року № 241, а також про розмір призначеного йому грошового забезпечення кожного місяця під час одержання сум грошового на свою банківську картку.

Також указує на те, що у відповідача не було повноважень самостійно встановлювати розмір посадових окладів та окладів за військовим званням військовослужбовцям які були зараховані до списків його особового складу; здійснення такої індексації та перерахунку має орган військового управління Національної гвардії України, якому підпорядкована військова частина НОМЕР_3 НГУ.

Щодо позовної вимоги перерахувати (змінити) розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань вважає, що така в принципі суперечить нормам Інструкції № 200, оскільки розмір допомоги встановлюється в кожному конкретному випадку окремо.

Також вважає, що у вказаний період він законодавчо звільнений від відповідальності щодо строків оплати праці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій зазначаючи про те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України просить залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Указує, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми Постанови № 704, Постанови № 103 та Інструкції № 200. Неправильне застосування цих норм матеріального права призвело до помилкових висновків суду першої інстанції про наявність підстав для перерахунку позивачу за період з 29.01.2020 до 17.09.2021 грошового забезпечення та грошової допомоги для оздоровлення, з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 1 січня 2020 року та 1 січня 2021 року.

Окрім того, апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано питання набуття позивачем права на грошову допомогу на оздоровлення під час служби у період з 29.01.2020 до 17.09.2021, яку, серед іншого, суд першої інстанції зобов`язав відповідача перерахувати з урахуванням інших розмірів прожиткового мінімуму.

Також на думку скаржника немає підстав для перерахунку розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у зв`язку з необхідністю застосування іншого розміру прожиткового мінімуму з огляду на правову природу цієї допомоги. Вказує, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази того, що позивачу виплачувалася матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2020 та 2021 роках.

Вважає, що порушення норм процесуального права полягало в тому, що попри пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції не залишив його позов без розгляду. Вказує на те, що застосовним є місячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, який обраховується з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав. Стверджує, що позивачу було відомо про порушення його прав щонайпізніше 17.09.2021 дати його виключення зі списків особового складу відповідача.

Позивач відзив на апеляційні скарги відповідачів суду не надав.

На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу, зокрема в спірні періоди з 07.03.2018 року по 17.09.2021 року на посаді заступника начальника з матеріального забезпечення начальника тилу Національного центру Національної гвардії України, з 17.09.2021 року по 20.03.2022 року на посаді заступника командира частини з тилу начальника тилу, військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20.03.2022 року по 23.01.2023 року на посаді заступника командира батальйону з матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_4 стрілецького батальйону, НОМЕР_5 бригада Національної гвардії України, з 23.01.2023 року по 18.09.2023 року на посаді начальника секції s-4 (логістика) штабу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення, НОМЕР_5 бригада Національної гвардії України, що підтверджується довідкою про проходження служби начальника відділення кадрів секції персоналу підполковника ОСОБА_2 , копія якої наявна в матеріалах справи.

Адвокат Єрьоміна В. А. звернулася з адвокатськими запитами до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України стосовно надання інформації про розмір прожиткового мінімуму, що був застосований при розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 , розмір грошового забезпечення.

Листом від 16.07.2023 №А3-34 про надання відповіді на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) надіслав довідки про розмір щомісячних основних і додаткових видів грошового забезпечення полковника ОСОБА_1 за посадою заступник начальника навчального центру (з тилу) станом на 01.01.2020 та станом на 01.01.2021.

Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України листом від 13.07.2024 №40/03/12-5926/е-539-А3 про результати розгляду адвокатського запиту повідомила про відсутність правових підстав для надання розрахунку нарахованого грошового забезпечення, оскільки така інформація може бути надана на звернення ОСОБА_1 або в порядку ст. 11 Закону України «Про інформацію».

Листом від 17.07.2024 №40/05/12-6013/е-540 про результати розгляду заяви Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України повідомила адвокату Єрьоміній В.А., з посиланням на норми законодавства, що вважає, що до спірних правовідносин не може бути застосована норма, за якою обчислення грошового забезпечення здійснюється із використанням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України листом від 16.07.2024 №6/36/13-2001 про надання інформації повідомила, що розмір прожиткового мінімуму, який був застосований при розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з 20.03.2022 по 20.05.2023 склав 1762,00 грн (на 01.01.2018). Також було надано інформацію про розмір грошового забезпечення на момент зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 , а саме на 29.03.2022 та 01.01.2023 за займаною посадою.

Позивач вбачаючи в проведенні відповідачами нарахування та виплати грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018 порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з висновку про їх обґрунтованість у цій частині.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

За приписами частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова №704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України №103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18.

Тобто, з 29 січня 2020 року відновлена дія пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018.

Таким чином, з 29.01.2020 відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.

Отже, з 29.01.2020 з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у осіб з числа військовослужбовців виникло право на перерахунок пенсії з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Відповідно, з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», оскільки з цієї дати позивач мав право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 відповідно до вимог статті 9 Закону № 2011-ХІІ.

Водночас, Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 державні соціальні стандарти це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із частиною 2 статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Разом з цим, Верховний Суд наголосив на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі встановлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018.

Натомість, Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон № 294-IX), «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі Закон № 1082-IX), «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі Закон № 1928-IX), «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон № 2710-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2018, на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 до 01.01.2020 набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19).

Суд звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величиною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.10.2022 у справі № 400/6214/21.

Отже, з огляду на передбачені в частині 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України правила, а також враховуючи на те, що з 29.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для розрахунку посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин належить застосувати пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Законам №294-IX, №1082-IX, №1928-IX, №2710-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

На підставі вказаних висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18, суд доходить висновку, що відповідачі, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача з 29.01.2020 до 17.09.2021, з 17.09.2021 до 20.03.2022, з 20.03.2022 до 20.05.2023 такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, діяли протиправно.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 по справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 по справі № 500/1813/21 та від 19.10.2022 по справі № 400/6214/21.

Колегія суддів зазначає, що грошове забезпечення позивача за період з 29.01.2020 до 17.09.2021, з 17.09.2021 до 20.03.2022, з 20.03.2022 до 20.05.2023 обчислене без урахування зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня відповідного календарного року, що призвело до виплати позивачу грошового забезпечення в меншому розмірі, ніж встановлений законодавством, чим порушені права позивача на належне грошове забезпечення.

Належних доказів на спростування наведеного вище відповідачами не надано до суду.

Доводи апеляційних скарг щодо правомірного застосування при обчисленні позивачу посадового окладу та окладів за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом, зокрема, на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, пункту 4 Постанови №704 колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать наведеним вище висновкам суду.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власних дій.

Щодо доводів апеляційних скарг у частині позовних вимог про не нарахування та невиплати грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на відповідний календарний рік на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, суд зазначає таке.

Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.03.2018 № 200, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 р. за № 405/31857 (далі Інструкція №200) визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі військові частини).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 200 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців (крім курсантів вищих військових навчальних закладів із числа осіб, які не перебували на військовій службі перед зарахуванням на навчання) входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 7 Розділу І Інструкції №200 визначено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Згідно з пп. 1-2 Розділу XІX Інструкції № 200 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) (у тому числі слухачам, ад`юнктам і курсантам вищих військових навчальних закладів Національної гвардії України із числа військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом), які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командирові (начальнику) на підставі наказу командира (начальника) вищого рівня із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям, які вибувають у щорічну основну відпустку повної тривалості або другу її частину (у тому числі у дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік), якщо військовослужбовці раніше не скористалися правом на отримання цієї допомоги.

Відповідно до п. 4 Розділу XІX Інструкції № 200 розмір допомоги для оздоровлення визначається з урахуванням посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право за обійманою ним штатною посадою згідно із чинним законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати допомоги для оздоровлення військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається допомога для оздоровлення, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними обіймалися.

Згідно з пп. 1-2 Розділу ХХ Інструкції № 200 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.

Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.

Матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку.

Матеріальна допомога за минулий рік у поточному році не виплачується (п. 10 Розділу ХХ Інструкції № 200).

Таким чином як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, так і допомога для оздоровлення залежать від посадового окладу та окладу за військовим званням.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 р. було витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) наступні письмові докази, а саме:

- інформацію про грошове забезпечення ОСОБА_1 із зазначенням виплачених премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 29 січня 2020 року по 17 вересня 2021 року.

Витребувано у Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України наступні письмові докази, а саме:

- інформацію про грошове забезпечення ОСОБА_1 із зазначенням виплачених премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 17 вересня 2021 року по 20 березня 2022 року.

Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України наступні письмові докази, а саме:

- інформацію про грошове забезпечення ОСОБА_1 із зазначенням виплачених премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 20 березня 2022 року по 20 травня 2023 року.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 р. витребувано у Центрального архівного відділу Національної гвардії України наступні письмові докази, а саме:

- інформацію про грошове забезпечення ОСОБА_1 із зазначенням виплачених премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 29 січня 2020 року по 17 вересня 2021 року.

Військовою частиною НОМЕР_3 Національної гвардії України, на виконання вимог ухвали від 18.11.2025, було надано копію довідки про доходи від 20.11.2025 №1930, видану ОСОБА_1 .

Відповідно до цієї довідки №1930 допомога на оздоровлення була виплачена ОСОБА_1 у квітні 2022 р. у сумі 30686,25 грн.; матеріальна допомога виплачена в грудні 2021 р. у сумі 23430,75 грн. та в квітні 2022 у сумі 30686,25 грн.

Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, на виконання вимог ухвали від 18.11.2025, було надано суду інформацію про грошове забезпечення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) за період з 29.03.2022 р. по 20.05.2023. Відповідно до наданої інформації (довідки) допомога на оздоровлення та матеріальна допомога у період з 29.03.2022 по 20.05.2023 не виплачувалися.

На виконання вимог ухвали від 02.12.2025 р. Центральним архівним відділом Національної гвардії України було направлено копію картки на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2020-2021 роки за період проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до даних про виплати за 2020 рік ОСОБА_1 було виплачено допомогу на оздоровлення у сумі 27145,50 грн. та матеріальну допомогу у сумі 27390,90 грн.

Відповідно до даних про виплати за 2021 рік ОСОБА_1 було виплачено допомогу на оздоровлення у сумі 27145,50 грн.

Таким чином, позивачу було виплачено:

у 2020 р., за період проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 , допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу;

у 2021 р., за період проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 , допомогу на оздоровлення;

у 2021 р., за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України, матеріальну допомога;

у 2022 р., за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України, допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу.

З 29.03.2022 р. по 20.05.2023, за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, допомога на оздоровлення та матеріальна допомога не виплачувалися.

Таким чином, ураховуючи вказане вище, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині щодо визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, визначивши її розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України здійснити перерахунок виплаченої за грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, визначивши її розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок за період з 20 березня 2022 року по 20 травня 2023 року виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд першої інстанції означеного вище не врахував, що мало своїм наслідком неправильне вирішення спору в цій частині.

Таким чином, враховуючи викладене, доводи апеляційних скарг відповідачів знайшли своє підтвердження в цій частині під час розгляду справи судом апеляційної інстанції та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Разом з тим, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що визнання судом протиправними та скасування пункту 6 постанови КМУ №103 не зумовлює автоматичне відновлення дії попередньої редакції норм пункту 4 постанови КМУ №704 з покликанням, зокрема на п. 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 за № 870 з огляду на таке.

Згідно з п. 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 за №870 визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом, і дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи про його скасування.

Разом з тим, Постановою №103 не визнано такою, що втратила чинність та не скасовано Постанову №704, а внесено зміни до окремих положень вказаного нормативного акту, зокрема й викладено в новій редакції пункт 4, і внесення таких змін визнано судом незаконним.

Крім того, суд відхиляє посилання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 по справі №120/1114/21-а та постанову Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №804/8510/16 і зазначає таке.

У силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому рішення Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 по справі №120/1114/21-а не є обов`язковим для врахування під час розгляду цієї справи. У свою чергу, обставини, що були предметом розгляду в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №804/8510/16 не є релевантними до спірних правовідносин і стосуються визнання протиправним та скасування наказу Державної служби геології та надр України. Висновок у тій справі оснований на інтерпретації пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 6 вересня 2005 року № 870 у контексті питання про можливість відновлення попередньої редакції пункту 25 Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 1994 року № 865, внаслідок прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 27 жовтня 2010 року № 1236.

Щодо доводів апеляційних скарг відповідачів стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній (військовій) службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Верховний Суд України у постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), з-поміж іншого, зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже, оскільки нормами КАС України не врегульовано питання строків звернення до суду у справах про стягнення належної працівнику заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, колегія суддів вважає застосовними до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення указаного позивачем періоду нарахувань) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів звертає увагу, що з даним позовом позивач звернувся до адміністративного суду 18.10.2024, коли частини перша і друга статті 233 КЗпП України були викладені у редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, а саме:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

На підставі порівняльного аналізу положень статті 233 КЗпП України можна зробити висновок, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Із матеріалів справи встановлено, що предметом даного спору є правомірність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення в період з 29.01.2020 до 17.09.2021, з 17.09.2021 до 20.03.2022, з 20.03.2022 до 20.05.2023.

Спірний період з 29.01.2020 до 20.05.2023 умовно слід поділити на дві частини: до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» та після цього.

У постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 Верховний Суд дійшов висновку, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

Отже, період з 29.01.2020 до 19.07.2022 регулюється положеннями ст. 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Проте період з 19.07.2022 по 20.05.2023 регулюється чинною редакцією ст. 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.

Водночас, відповідно до п. 1 гл. XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.06.2023.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, з 01.07.2023 строк звернення до суду з позовом про виплату заробітної плати регламентується ст. 233 КЗпП України та складає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23.

Таким чином, з урахуванням п. 1 гл. XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України відлік строку звернення до суду з цим позовом розпочався 01.07.2023 та мав би сплинути 30.09.2023.

При цьому, до суду із даним адміністративним позовом щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення, у тому числі за період з 19.07.2022 до 20.05.2023, позивач звернувся 18.10.2024.

Із матеріалів справи встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 р. прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В подальшому відповідачами було заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав того, що місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України закінчився та у позивача відсутні поважні причини пропуску ним строків звернення до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 клопотання представників відповідачів Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позовної заяви без розгляду залишено без задоволення.

Висновки суду першої інстанції обґрунтовані тим, що право позивача на звернення до суду із цим позовом, відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022), не обмежене будь-яким строком.

Разом з тим, щодо позовних вимог за спірний період після 19.07.2022 року колегія суддів зазначає, що Верховним Судом у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 зазначено, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову у частині вимог за період з 19 липня 2022 року слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

Отже, з урахуванням зазначеної позиції Верховного Суду, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення із заявленими позовними вимогами, необхідно спершу визначити момент, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

Так, відповідно до ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду із даним позовом у апеляційній скарзі наводить обґрунтування, згідно з яким позивач під час звільнення зі служби 18.09.2023 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовий частині) від 18.09.2023 № 292) погодив проведення усіх необхідних розрахунків та відповідно не оскаржував своє звільнення і наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та видів забезпечення, розрахунок грошового забезпечення при звільненні позивача скаржник здійснив у повному обсязі.

З огляду на це слід вказати, що в матеріалах справи наявна копія наказу № 292 від 18.09.2023 командира Військової частини НОМЕР_1 Національній гвардії України (по стройовій частині). Втім, зазначений наказ не містить відомостей щодо обсягу і характеру виплачених позивачу сум у спірний період.

Водночас, інші докази повідомлення позивача про суми нарахованих виплат відсутні, відповідачем не надані.

Крім того, відповідно до матеріалів справи, позивач дізнався про суми, які були нараховані та виплачені за час проходження служби з листів відповідачів від 16.07.2023 №А3-34, від 13.07.2024 №40/03/12-5926/е-539-А3, від 17.07.2024 №40/05/12-6013/е-540 та від 16.07.2024 №6/36/13-2001, якими представнику позивача було надано інформацію про розмір прожиткового мінімуму, що був застосований при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням та тарифні розряди, згідно з якими розраховувались посадові оклади з 29.01.2020 по день звільнення; довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020, 01.01.2021; інформацію про розмір грошового забезпечення на момент зарахування до списків Військової частини НОМЕР_1 , а саме на 29.03.2022 та 01.01.2023 за займаною посадою.

Частинами 1, 3-4 Розділу XXXІІІ Інструкції № 200 встановлено, що зарахування на грошове забезпечення осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби) проводиться на основі грошового атестата (додаток 2) та наказу командира військової частини (начальника установи).

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби з правом на пенсію, грошовий атестат після оформлення надсилається разом з іншими документами до відповідних пенсійних органів для призначення пенсії.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби без права на пенсію, грошовий атестат не видається.

Форма грошового атестата встановлена додатком 2 до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (пункт 1 розділу ХХІIІ). Ця форма передбачає відображення в атестаті всіх складових грошового забезпечення військовослужбовця, які йому нараховані та виплачені у день виключення зі списків особового складу військової частини.

Окрім цього, форма грошового атестата передбачає пункт такого змісту: «Правильність даних, зазначених у грошовому атестаті, підтверджую (підпис військовослужбовця)».

Отже, про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовець, який вибуває до нового місця служби, або який звільняється з військової служби, дізнається у день виключення його зі списків особового складу військової частини шляхом засвідчення особистим підписом на грошовому атестаті.

Водночас відповідачем не надано до суду належних доказів у підтвердження видачі позивачу грошового атестату та довідки про нараховані та виплачені розміри грошового забезпечення за період з 20.03.2022 по 18.09.2023 в день виключення зі списків особового складу військової частини, що свідчить про не повідомлення відповідачем належним чином позивача про розмір та складові його грошового забезпечення.

Зважаючи на викладене вище, доводи апеляційних скарг щодо пропущення позивачем без поважних підстав строку звернення до суду є необґрунтованими. Відповідно відсутні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів також критично оцінює доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України про те, що її клопотання про залишення без розгляду позовної заяви з адміністративного позову у справі № 520/29033/24 року від 05.11.2024 року судом не розглянуто, і відповідної ухвали судом не прийнято, оскільки ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 р. клопотання представників відповідачів Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позову без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Колегія суддів також відхиляє твердження апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, що у спірний період відповідач законодавчо звільнений від відповідальності щодо строків оплати праці з огляду на таке. Зокрема, позовні вимоги, звернені до Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України охоплюють період з 17 вересня 2021 року по 20 березня 2022 року. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, ч. 3 ст. 10 якого відповідач обґрунтовує свою позицію, був прийнятий 15.03.2022 р. та набув чинності 24.03.2022 р. Крім того, спірні правовідносини в цій справі стосуються не своєчасності виплати грошового забезпечення, а правильності його розрахунку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції та прийняття в цій частині постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі № 520/29033/24 - скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про:

визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 17 вересня 2021 року виплаченої за вказаний період матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, визначивши її розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованої шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок за період з 29 січня 2020 року по 17 вересня 2021 року виплаченої за вказаний період матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, визначивши її розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 17 вересня 2021 року по 20 березня 2022 року виплаченої за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, визначивши її розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України здійснити перерахунок за період з 17 вересня 2021 року по 20 березня 2022 року виплаченої за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, визначивши її розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 20 березня 2022 року по 20 травня 2023 року виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок за період з 20 березня 2022 року по 20 травня 2023 року виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 р. по справі № 520/29033/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова