Справа № 420/26668/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/26668/25

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Худика С.А,

за участю представника відповідача Хавич Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Pivovici Serghei на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

07.08.2025 року Pivovici Serghei через свого представника адвоката Дениса Кешкентія звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС в Одеській області про визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та земельного податку

за 2021 рік, що прийняті від 26.04.2023 року:

№ 2-1553-UA0021533 на суму 12 966 грн,

№ 2-1553-UA0073549 на суму 16 806 грн,

№ 2-1553-UA0073549 на суму 3 944 грн,

№ 2-1553-UA0073549 на суму 30 377,50 грн,

№ 2-1553-UA0021533 на суму 5 340 грн,

№ 2-1553-UA0021533 на суму 184,25 грн.;

за 2022 рік, що прийняті від 05.04.2023 року, 14.06.2023 року та 26.06.2023 року:

№ 0-1553 на суму 18 206,50 грн,

№ 0-1553 на суму 6 409 грн,

№ 0-1553 на суму 8 677,50 грн,

№ 1-1553 на суму 30 825,62 грн,

№ 2-1553-UA0073549 на суму 116,78 грн,

№ 2-1553-UA0073549 на суму 1 049,49 грн,

№ 2-1553-UA0073549 на суму 513,50 грн,

№ 2-1553-UA0073549 на суму 251,55 грн,

№ 2-1553-UA0073549 на суму 2 395,25 грн,

№ 2-1553-UA0021533 на суму 2 809,30 грн;

за 2023 рік, що прийняті від 21.05.2024 року:

№ 0-1553-UA0073549 на суму 120,38 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 18 766,70 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 31 004,90 грн,

№ 0-1553-UA0021533 на суму 2 895,74 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 529,30 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 6 606,20 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 1 081,78 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 8 944,50 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 2 468,95 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 2 820,70 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 144,05 грн.;

за 2024 рік, що прийняті від 30.05.2025 року:

№ 0-1553-UA0073549 на суму 2 616,35 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 274,77 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 2 989,10 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 152,65 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 127,56 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 19 887,10 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 31 363,37 грн,

№ 0-1553-UA0021533 на суму 3 068,62 грн,

№ -1553-UA0073549 на суму 560,90 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 7 000,60 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 1 146,37 грн,

№ 0-1553-UA0073549 на суму 9 478,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є громадянином Румунії, де постійно проживає з 2015 року. Також він є власником нерухомого майна та земельних ділянок в Україні. Відповідач - Головне управління ДПС в Одеській області сформував низку податкових повідомлень-рішень щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку, за періоди 2021-2024 роки без належного повідомлення позивача. Зокрема, відповідач сформував податкові повідомлення-рішення за 2021-2024 роки на загальну суму понад 294 921,33 грн, як зазначено у відповіді на адвокатський запит від 05.06.2025 року (№ 25533/6/15-32-24-07-06) та рішенні на адміністративну скаргу від 01.07.2025 року (№ 18898/6/99-00-06-01-02-06). Ці податкові повідомлення-рішення за 2021-2024 роки, за версією відповідача викладеною в листі від 05.06.2025 року, надіслані пакетом на адресу в Україні (в м. Одесі) де позивач не проживає, двома пакетами без опису в 2023 та 2024 році і повернулися з позначкою "за закінченням терміну зберігання". Відповідач не надав доказів складання чи належного вручення податкових повідомлень-рішень, не врахував статус позивача як нерезидента, використав помилкові дані ідентифікації (" ОСОБА_2 " замість "Pivovici Serghei") та не перевірив фактичну адресу проживання за межами України. Це призвело до неузгодженості податкових зобов`язань та невизначеності в сумі податкового боргу та унеможливило оскарження по суті в досудовому порядку. Також відповідач порушив форму складання ППР, оскільки вони не містять власноручного підпису керівника контролюючого органу (начальника ГУ ДПС в Одеській області, або його заступника), а замість нього використано факсиміле, що не передбачено чинним законодавством та інструкціями з діловодства. Це робить ППР недійсними та такими, що не породжують правових наслідків. Відповідач порушив строки надсилання ППР, оскільки вони сформовані та надіслані з значним запізненням відносно законодавчо встановлених строків, що робить нарахування податку незаконними, а також призводить до спливу строків давності для стягнення податкових вимог, встановлених ст. 102 ПК України.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що позивач, як власник об`єктів житлової та нежитлової нерухомості та земельних ділянок має обов`язок сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельний податок. Оскаржувані ППР відповідають формальним вимогам щодо суті, змісту та оформленню. Також відповідач вказує, що ППР направлені на останню відому податкову адресу позивача та повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до вимог ПК України є належним способом направлення податкової кореспонденції. Окремо позивач наголошує, що зміна у громадянства позивача не позбавляє останнього обов`язку сплачувати податки. Норми ПК України не містять виключень щодо необхідності сплати податку на нерухоме майно громадянами інших держав, оскільки оперують поняттями «резедент» та «нерезединет». Крім того достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року відмовлено у задоволені адміністративного позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, якій

посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Позивач вказує: на неналежне вручення йому оскаржуваних ППР (надсилання на українську адресу без фактичного отримання, де позивач не проживає з 2015 року, без врахування адреси в Румунії); використання факсиміле керівника податкового органу замість власноручного підпису; помилки в ідентифікації фізичної особи (« ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_1 »); порушення строків надсилання та давності (відповідно до ст. 102, ч. 1: строк давності 1095 днів; ст. 266.7, п. 266.7.2: надсилання до 1 липня року, що настає за звітним роком, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, далі ПКУ); дискримінацію нерезидента (громадянин Румунії, ЄС) з ігноруванням міжнародних договорів (Конвенція між Україною та Румунією про уникнення подвійного оподаткування від 29.03.1996, ратифікована Законом України № 586/97-ВР від 04.11.1997).

Також апелянт наголошує на недотриманні судом першої інстанції норм процесуального права, в результаті чого прийнято неправомірне судове рішення. В даному аспект вказано на відсутність окремої ухвали про закриття підготовчого провадження; прийняття від відповідача доказів та самостійне витребування відомостей з Демографічного реєстру після закриття підготовчого провадження без належного обґрунтування відповідних підстав та заслуховування думки учасників справи з даного приводу; прийняття відзиву, поданого особою без повноважень.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ГУ ДПС просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Громадянин Румунії ОСОБА_3 є власником низки нерухомого майна та земельної ділянки в Україні. Зазначені факти, а також перелік і характеристика нерухомого майна визнаються сторонами та не є предметом спору.

Головним управлінням ДПС в Одеській області фізичній особі Pivovici Serghei в автоматичному режимі за 2021-2024 податкові періоди сформовано наступні податкові повідомлення-рішення по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- за податковий період 2021 рік (нарахування податку за 2021 рік): № 2-1553-UA0021533 від 26.04.2023 на суму 12 966 грн; № 2-1553-UA0073549 від 26.04.2023 на суму 16 806 грн; № 2-1553-UA0073549 від 26.04.2023 на суму 3 944 грн; № 2-1553-UA0073549 від 26.04.2023 на суму 30 377,50 грн; № 2-1553-UA0021533 від 26.04.2023 на суму 5 340 грн; № 2-1553-UA0021533 від 26.04.2023 на суму 184,25 грн;

- за 2022 рік: № 0-1553 від 05.04.2023 на суму 18 206,50 грн; № 0-1553 від 05.04.2023 на суму 6 409 грн; № 0-1553 від 05.04.2023 на суму 8 677,50 грн; № 1-1553 від 05.04.2023 на суму 30 825,62 грн; № 2-1553-UA0073549 від 14.06.2023 на суму 116,78 грн; № 2-1553-UA0073549 від 14.06.2023 на суму 1 049,49 грн; № 2-1553-UA0073549 від 15.06.2023 на суму 513,50 грн; № 2-1553-UA0073549 від 26.06.2023 на суму 251,55 грн; № 2-1553-UA0073549 від 26.06.2023 на суму 2 395,25 грн; № 2-1553-UA0021533 від 26.04.2023 на суму 2 809,30 грн;

- за 2023 рік: № 0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 на суму 120,38 грн; № 0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 на суму 18 766,70 грн; № 0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 на суму 31 004,90 грн; № 0-1553-UA0021533 від 21.05.2024 на суму 2 895,74 грн; № 0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 на суму 529,30 грн; № 0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 на суму 6 606,20 грн; № 0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 на суму 1 081,78 грн; № 0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 на суму 8 944,50 грн; № 0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 на суму 2 468,95 грн; № 0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 на суму 2 820,70 грн; № 0-1553-UA0073549 від 21.05.2024 на суму 144,05 грн;

- за 2024 рік: № 0-1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 2 616,35 грн; № 0-1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 274,77 грн; № 0-1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 2 989,10 грн; № 0-1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 152,65 грн; № 0-1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 127,56 грн; № 0-1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 19 887,10 грн; № 0-1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 31 363,37 грн; № 0-1553-UA0021533 від 30.05.2025 на суму 3 068,62 грн; № -1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 560,90 грн; № 0-1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 7 000,60 грн; № 0-1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 1 146,37 грн; № 0-1553-UA0073549 від 30.05.2025 на суму 9 478,50 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення за 2021-2024 роки направлено платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення на останню відому податкову адресу платника: АДРЕСА_1 , які повернулися до відправника з відміткою «про закінчення терміну зберігання».

При цьому сторона позивача зазначає, що позивач дізнався про ці податкові повідомлення-рішення лише 05 червня 2025 року через відповідь на адвокатський запит від 29 травня 2025 року № 0529-01.

Зокрема, Головне управління ДПС в Одеській області розглянуло адвокатський запит адвоката Дениса Кешкентія від 29.05.2025 року № 0529-02 (вх. Головного управління ДПС в Одеській області № 58999/6 від 30.05.2025) щодо надання інформації про податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, земельного податку, а також про наявність інших заборгованостей фізичної особи ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Вищезазначені податкові повідомлення-рішення за 2023, 2022 та 2021 роки направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника: АДРЕСА_1 , які повернулися до відправника з відміткою «про закінчення терміну зберігання».

Також, фізичній особі ОСОБА_5 30.05.2025 сформовані в автоматичному режимі податкові-повідомлення рішення з податку на нерухоме майно за 2024 рік та направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника. Станом на дату надання відповіді рекомендоване повідомлення про вручення або конверт до Головного управління ДПС в Одеській області не повертався.

В автоматичному режимі ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сформовані податкові повідомлення-рішення по земельному податку з фізичних осіб від 11.05.2021 № 5-1503 за 2021 рік на суму 224,05 грн; від 03.08.2022 № -1503 за 2022 рік на суму 246,39 грн; від 06.04.2023 № 1-1503 за 2023 рік на суму 283,33 грн; від 22.04.2024 № -1503-UA0021533 за 2024 рік на суму 297,77 гривень. Податкові-повідомлення рішення направлені на податкову адресу платника - податків ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) засобами поштового зв`язку. Станом 02.06.2025 заборгованість по земельному податку з фізичних осіб (код території НОМЕР_2 ) відсутня.

Згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС Півович С. (РНОКПП НОМЕР_1 ) знаходиться на обліку, як фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування, здійснюючі діяльність згідно обраного основного виду «Надання індивідуальних послуг», в Головному управління ДПС в Одеській області Одеська ДПІ з 27.02.2003 року по теперішній час, стан платника - 0 платник податків за основним місцем обліку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наявного обов`язку власника майна сплачувати податки. В даному випадку позивач є платником податку за належне йому на праві власності нерухоме майно та плати за землю. Суд відхилив доводи стосовно порушення процедури складення та направлення оскаржуваних ППР в зв`язку з їх необґрунтованістю.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Згідно зі статтею 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Об`єктом оподаткування є об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки (пп. 266.2.1 п. 266.2. ст. 266 ПКУ).

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Сума податку за об`єкт нежитлової нерухомості розраховується за формулою наступним чином: Сума податку = ЗП * (МП * СП) ЗП загальна площа об`єкту нежитлової нерухомості МП - мінімальна заробітна плата встановлена законом на 01 січня звітного (податкового) року; СП ставка податку, встановлена за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п. 266.5.1. п. 266.5 ст.266 ПКУ).

Відповідно пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПКУ органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п. 266.7.1. ст. 266 ПКУ, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється, виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється, виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2. ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно п.п.266.10.2 цієї статті, у разі, якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Порядком надсилання контролюючими органами ППР платникам податку, затвердженого наказом Мінфіну від 28.12.2015 №1204 та зареєстрованого в Мін`юсті 22.01.2016 за №124/28254 (із змінами), визначено, що ППР вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто, чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному п. 42.4 ст. 42 Кодексу.

Відповідно до п. 42.1 ст. 42 ПКУ податкові повідомлення рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 цієї ст., надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.5 ст. 42 ПКУ передбачено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків або його представнику. У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю та місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків, у день зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до ст. 45.1 ПКУ платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Згідно до ст. 63.5. ПКУ всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 70 ПКУ передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

Відповідно до ст. 70.2. ПКУ до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься така інформація: місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

У постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Відповідно до обставин даної справи вся податкова кореспонденція направлена на адресу позивача, яка міститься в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків. Зазначена фізична особа обліковується за наступними реєстраційними даними: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), місце проживання: АДРЕСА_1 .

Більш того, судом першої інстанції здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру та отримано відповідь № 1934910 від 27.10.2025, згідно з якою, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , УНЗР: 836, з 11.09.1998 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції в аспекті наведеного доречно зауважив, що зміна позивачем резидентства не звільняє особу від податкових обов`язків в Україні та не анулює статус податкового резидента для цілей адміністрування податків.

Так само, як і у випадку визначення податкової адреси, податковий орган при зазначені ПІБ платника податків використовує наявну у нього інформацію. В такому випадку зазначення в оскаржуваних ППР «Півович Сергій», замість «Pivovici Serghei» є правомірним та не впливає на об`єм податкових обов`язків позивача, оскільки останній виступає у ролі податкового резидента, тому зазначенні даних кирилицею не може трактуватись на користь звільнення особи від сплати податку на майно.

Отже, посилання позивача на порушення порядку направлення йому оскаржуваних ППР не знайшли свого підтвердження за наслідком апеляційного перегляду даної справи.

Також колегією суддів досліджено доводи апелянта стосовно порушення порядку накладення підпису на оскаржуваних ППР. Позивач наполягає, що посадова особа відповідача при винесені оскаржуваних ППР не здійснювала особистий їх підпис, а було використано факсимільне (механічне) нанесення. Як вказано в апеляційній скарзі, практика Верховного Суду у постанові від 20.06.2022 №826/15940/18 підтверджує, що порушення заборони факсиміле робить ППР недійсними.

Колегія суддів, уважно проаналізувавши постанову Верховного Суду від 20.06.2022 №826/15940/18 констатує відсутність у ній жодних висновків про заборону використання факсиміле.

В той же час, у ході судового розгляду судом першої інстанції витребувано оригінали спірних податкових повідомлень-рішень, які досліджено безпосередньо у судовому засіданні та під час огляду встановлено, що зазначені документи підписані керівником контролюючого органу власноруч, кульковою ручкою, а не шляхом відтворення підпису за допомогою факсиміле чи інших технічних засобів.

Щодо доводів про порушення податковим органом строків прийняття і надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України та правових наслідків для платника податків, колегія суддів бере до уваги висновки колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові від 20.06.2022 року у справі №826/15940/18, відповідно яких пропуск податковим органом встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Недотримання контролюючим органом встановлених строків надіслання податкового повідомлення-рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку з транспортного податку. Строк надсилання податкового повідомлення-рішення, встановлений підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16 зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.

Крім того, на обґрунтоване переконання колегії суддів хибними є доводи апелянта про те, що до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не додано розрахунків, чим порушено ст.58 ПКУ, з огляду вимоги Порядку надсилання контролюючими органами ППР платникам податку, затвердженим наказом Мінфіну від 28.12.2015 №1204. Вказаним Порядком унормовано, що у податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), штрафних фінансових санкцій та пені.

Дослідивши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, колегія суддів констатує наявність в них розрахунку та, як наслідок, їх відповідність наведеним вище вимогам.

Стосовно доводів апелянта про допущені порушення міжнародних зобов`язань України з Румунією, зокрема в аспекті уникнення подвійного оподаткування та наявності дискримінації у відношенні позивача, колегія суддів звертає увагу на статтю 266 Податкового кодексу України, відповідно до якої об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб незалежно від їх резидентного статусу. У даному випадку спірні податкові повідомлення-рішення стосуються саме об`єктів нерухомості, розташованих на території України, що визначає обов`язки зі сплати податків позивачем в межах національної юрисдикції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції між Україною та Румунією про уникнення подвійного оподаткування, дохід або майно, представлене нерухомим майном, може оподатковуватися у тій Державі, де таке майно розташовано. Таким чином, Україна має повне право оподатковувати нерухомість, розміщену на її території, незалежно від того, чи власник такого майна є резидентом чи нерезидентом. Посилання позивача на порушення принципу недискримінації є необґрунтованим, оскільки норми Податкового кодексу України застосовані до нього на загальних підставах, і порядок визначення податкового зобов`язання не відрізняється від порядку, встановленого для громадян України. Тобто жодної дискримінації з боку податкового органу відносно позивача допущено не було.

Резюмуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувані ППР прийняті відповідно до вимог чинного законодавства та наявного у позивача податкового обовязку, містять всі необхідні елементи та направлені позивачу у встановлений спосіб.

Досліджуючи доводи апелянта з приводу порушень вимог процесуального права, які, на його переконання, були допущені судом першої інстанції та впливають на законність прийнятого рішення, колегія суддів зауважує на наступному.

Першим доводом скаржника зазначено, що в порушення ст. 205 КАС України суд закрив підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті без винесення письмової ухвали з даного приводу.

Колегія суддів зауважує, що ст. 205 КАС України регламентує наслідки неявки в судове засідання учасника справи, тому не має жодного відношення до спірного питання.

В той же час, ч.5 ст. 243 КАС України визначає виключний перелік процесуальних питань при вирішенні яких суд викладає ухвали окремим документом. Серед встановленого переліку відсутні питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Стосовно доводів апелянта щодо відсутності у представника відповідача права подавати відзив та додаткові пояснення, та як наслідок, суд мав відхилити всі доводи та докази, які надавались стороною відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відзив по справі № 420/26668/25 подано до суду першої інстанції за допомогою засобів системи «Електронний суд» представником Головного управління ДПС в Одеській області Хавич Тетяною Григорівною.

Повноваження вказаного представника підтверджуються витягом з виписки з Єдиного державного реєстру. Відповідно даних що містяться в виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на момент подання відзиву: «ХАВИЧ ТЕТЯНА ГРИГОРІВНА (Повноваження: Вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (ДІЄ ВИКЛЮЧНО В СУДАХ УКРАЇНИ БЕЗ ОКРЕМОГО ДОРУЧЕННЯ КЕРІВНИКА (САМОПРЕДСТАВНИЦТВО ДПС, ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ХЕРСОНСЬКІЙ ОБЛАСТІ, АВТОНОМНІЙ РЕСПУБЛІЦІ КРИМ ТА М. СЕВАСТОПОЛЬ, ЯК ВІДОКРЕМЛЕНОГО ПІДРОЗДІЛУ ДПС) З ПРАВОМ ПОСВІДЧЕННЯ КОПІЙ ДОКУМЕНТІВ ЩОДО ПОВНОВАЖЕНЬ, БЕЗ ПРАВА ВІДМОВИ, ВІДКЛИКАННЯ, ВИЗНАННЯ ПОЗОВУ, ВІДМОВИ, ВІДКЛИКАННЯ АПЕЛЯЦІЙНИХ, КАСАЦІЙНИХ СКАРГ)) - представник».

Отже право Хавич Т.Г. представляти інтереси Головного управління ДПС в Одеській області в судах є належним чином доведені.

Також колегія суддів звертає увагу позивача на ч.4 ст. 9 КАС України, відповідно до якої суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Наведена норма суттєво відрізняє адміністративне судочинство від господарського чи цивільного, оскільки покладає на суд активну роль під час розгляду справи.

Відповідно до наведеного колегія суддів не може прийняти доводи апелянта щодо порушення його прав фактом витребування судом першої інстанції додаткових доказів, оскільки такі дії прямо визначені КАС України та зумовлені особливостями адміністративного процесу.

Колегія суддів, дослідивши доводи апеляційної скарги в аспекті недотримання судом першої інстанції вимог процесуального закону, не встановила порушень, на які посилався апелянт.

Також колегія суддів зауважу, що в апеляційній скарзі міститься чисельні посилання на судову практику Верховного Суду, яка не є релевантною до наведених доводів та не відповідає тому трактуванню, яке зазначено представником апелянта в апеляційній скарзі.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315, 317,321, 322, 325, 328,329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 25.02.2026 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко