Справа № 640/25660/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Перепелиця А.М.
суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Справа № 640/25660/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Беспалова О.О., Карпушової О.В.,

за участі секретаря Бродацької І.А.,

Позивача ОСОБА_1 ,

представника Позивача Линника Є.В.,

представника Відповідача Андрієнка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора України

про визнання протиправним та скасування рішення,

поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора України (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Першої кадрової комісії від 04.11.2019 №267 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора»;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 15.11.2019 №1573ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації підтримання публічного обвинувачення управління підтримання публічного обвинувачення в суді Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20.11.2019;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Офісі Генерального прокурора на посаді прокурора відділу або на рівнозначній посаді;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу Офісу Генерального прокурора або на рівнозначній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.11.2019 та компенсацію моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог Позивач посилався на порушенням вимог трудового законодавства, зокрема в частині попередження про звільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, не було надано до ознайомлення наказ Генерального прокурора про реорганізацію/ліквідацію чи внесення змін до структури та штатного розпису або про скорочення кількості посад прокурорів органів прокуратури.

Також ОСОБА_1 покликався на існування поважних причин його неявки на іспит, оскільки він був госпіталізований на стаціонарне лікування, про що останній повідомив Генеральну прокуратуру України.

Окрім того, Позивач стверджував, що Перша кадрова комісія не мала жодних повноважень проводити атестацію та робити висновки про її успішне чи неуспішне проходження.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, а також за відсутності документального підтвердження поважної причини неявки, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

При цьому, суд вказав, що Порядком проходження прокурорами атестації не передбачено можливості повторного призначення нової дати складання іспиту.

Також суд акцентував увагу на тому, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються приписи статті 49-2 Кодексу законів про працю України, а спірні рішення та наказ Відповідача були прийняті у визначений законодавством спосіб.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, Апелянт посилається на його госпіталізацію у день проведення іспиту і об`єктивну неможливість надати відповідні документи, які це підтверджують до початку іспиту. Зазначає про непослідовну позицію Відповідача щодо перенесення дати проходження іспиту.

Також Апелянт акцентує увагу на тому, що члени кадрової комісії не голосували за прийняття рішення про неуспішне проходження Позивачем атестації, оскільки висновок такого змісту у протоколі відсутній.

На підтвердження правильності своєї позиції, Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 28.07.2022 у справі № 640/25117/19 та від 17.11.2021 у справі № 540/1456/20.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно з`ясованих обставин цієї справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу , а від 03.02.2026 - призначено справу до судового розгляду.

5. Від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи контраргументи на доводи, викладені в апеляційній скарзі та стверджуючи про неможливість застосування у цій справі правових позицій Верховного Суду, на які посилається Апелянт.

6. У судовому засіданні Апелянт та його представник підтримали доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі в повному обсязі. Додатково пояснили, що 04.11.2019 ОСОБА_1 був госпіталізований у хірургічне відділення через серцевий напад, було проведено оперативне втручання. Також акцентували увагу на тому, що вперше тестування було перенесено і цей епізод не є спірним у межах цієї справи. Просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, а позовні вимоги- задовольнити.

У судовому засіданні представник Відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та акцентував увагу на тому, що госпіталізація Апелянта була плановою. Крам того, зазначав, що ОСОБА_1 не надав комісії доказів, які підтверджували б поважність як першої, так і повторної неявки для проходження анонімного тестування. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на наступне.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач з 2005 року працював в органах прокуратури.

На підставі наказу від 24.09.2019 №901 ц Позивач з 24.09.2019 обіймав посаду прокурора відділу організації підтримання публічного обвинувачення управління підтримання публічного обвинувачення в суді.

У зв`язку з прийняттям Верховною радою України 19.09.2019 Закону України №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (набув чинності 25.09.2019), яким передбачено створення у системі органів прокуратури Офісу Генерального прокурора, - Позивачем 15.10.2019 було подано заяву встановленого зразка про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.

Відповідно до додатку №1 до протоколу засідання першої кадрової комісії від 18.10.2019 ОСОБА_1 допущено до першого етапу атестації та включено до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора на 23.10.2019.

Позивачем 21.10.2019 подано на ім`я голови першої кадрової комісії заяву про перенесення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, у зв`язку перебуванням у відпустці на період настановних занять аспірантури.

Відповідно до додатку 2 до протоколу засідання Першої кадрової комісії від 23.10.2019 №3 ОСОБА_1 не з`явився для складання іспиту.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.10.2019 про перенесення іспиту, Першою кадровою комісією 24.10.2019 прийнято рішення про перенесення дати складання іспиту за умови надання документального підтвердження інформації про поважність причини неявки до початку перенесеного іспиту.

Додатком №1 до протоколу від 29.10.2019 №5 затверджено графік складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора на 04.11.2019.

Рішенням Першої кадрової комісії «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» від 04.11.2019 №267, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не з`явився на складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, що відбувся 23, 24 жовтня, 04 листопада 2019 року, він не допускається до проходження наступних етапів атестації, та визнана таким що неуспішно пройшла атестацію.

Позивачем 05.11.2019 було складено на ім`я голови та секретаря першої кадрової комісії заяву про своє перебування з 04.11.2019 на лікуванні та 06.11.2019 направлено таку заяву поштою. У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, Позивач повторно просив перенести дату іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

За наслідками розгляду заяви Позивача від 05.11.2019, Відповідач відмовив у її задоволенні з огляду на те, що 04.11.2019 кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації у зв`язку з неявкою на іспит, Порядок проходження прокурорами атестації, затверджений наказом Генеральної прокуратури України від 03.10.2019 №221, не передбачає можливості повторного призначення нової дати складання іспиту.

На підставі рішення Першої кадрової комісії від 04.11.2019 №267 наказом Генерального прокурора від 15.11.2019 №1573ц ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу організації підтримання публічного обвинувачення управління підтримання публічного обвинувачення в суді Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20.11.2019.

Вважаючи, що у відповідача не було правових підстав для звільнення позивача із займаної посади у зв`язку з протиправністю оскаржуваного рішення та наказу, останній звернувся до суду з цим позовом.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX, (далі - Закон № 113-IX), Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 (далі - Порядок № 221).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтями 2, 5-1 КЗпП України передбачено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом № 1697-VII.

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена статтею 16 Закону № 1697-VII, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У частині третій статті 16 Закону № 1697-VII визначено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно з пунктом 9 частин першої, частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

На звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

25.09.2019 набрав чинності Закон № 113-IX, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (пункт 9 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX).

Згідно з п. 10 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

У п. 11 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX визначено, що атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

На підставі та на виконання Закону № 113-IX наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).

У пункті 1 розділу 1 Порядку № 221 визначено, що атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.

Атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання (пункт 6 Порядку № 221).

Відповідно до п. 7 Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Відповідно до п. 11 Порядку № 221 Особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.

Згідно з пунктом 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що нормами спеціального законодавства регламентовано чітку процедуру та умови звільнення і переведення прокурорів до Офісу Генерального прокурора у зв`язку з реформуванням органів прокуратури.

11. При цьому, апеляційний суд зазначає, що на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин та вирішення справи судом, відповідні норми спеціального законодавства щодо процедури та умов звільнення і переведення прокурорів до Офісу Генерального прокурора у зв`язку з реформуванням органів прокуратури, які підлягають застосуванню, неконституційними не визнавалися.

12. Наведені норми спеціального законодавства є пріоритетними у порівнянні із загальними нормами трудового законодавства, яке підлягає застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

13. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16, від 08.10.2019 у справі № 804/211/16.

14. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Апелянт у порядку, визначеному законодавством, подав заяву про подальше проходження служби в органах прокуратури та про проходження атестації і був допущений до неї, але на перший етап атестації 23.10.2019 не з`явився. Водночас, ОСОБА_1 було завчасно (21.10.2019) подано заяву на ім`я голови першої кадрової комісії заяву про перенесення іспиту у формі анонімного тестування, у зв`язку з чим, кадровою комісією було призначено нову дату складання іспиту - 04.11.2019 та допущено до його складання за умови надання документального підтвердження інформації про поважні причини неявки до початку перенесеного іспиту.

15. Втім, 04.11.2019 Апелянт повторно не з`явився для проходження першого етапу атестації і документального підтвердження існування поважних причин першої неявки не надав. Зворотного ОСОБА_1 не доведено.

16. Твердження Апелянта про те, що 04.11.2019 він був госпіталізований до реанімаційного відділення лікарні і йому було проведено оперативне втручання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки такі обставин не підтверджені жодними належними і допустимими у розумінні ст. 73-74 КАС України доказами у справі. Натомість, як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5905773, ОСОБА_1 04.11.2019 поступив на стаціонарне лікування зі скаргами на тиснучий біль у ділянці серця, який він підмічав вже близько місяця, що дозволяє колегії суддів прийти до висновку, що госпіталізація Апелянта була плановою, термінової необхідності поміщення на стаціонарне лікування саме в день іспиту не підтверджено, що також викликає обґрунтований сумнів в наявності поважних причин неявки Апелянта 04.11.2019 для участі у тестуванні.

17. Разом з тим, про зазначені обставини Апелянт повідомив кадрову комісію лише 06.11.2019, шляхом направлення поштою заяви про перенесення дати складання іспиту, однак будь яких доказів, які підтверджували б обставини, зазначені ним у заяві, долучені не були. Обґрунтовуючи неможливість повідомлення кадрової комісії про поміщення на стаціонарне лікування, Апелянт посилався на знаходження в реанімації. Втім, такі факти також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

18. Більш того, жодних належних і допустимих доказів, які дозволяли б колегії суддів прийти до висновку, що факти та обставини, на які посилається Апелянт , мали місце та що документи були надані кадровій комісії, як то передбачено п. 11 порядку № 221, ані у суді першої, ані апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надано, а тому твердження Апелянта, що Відповідач протиправно не врахував тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 є необґрунтованим і до уваги колегією суддів не приймаються.

19. При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 640/8351/22: «зі сторони стороннього спостерігача, такі дії позивача з урахуванням їх характеру, періодичності, систематичності, типовості здатні викликати обґрунтований сумнів у його добросовісності та створюють враження про ухилення позивача від процедури проходженні атестації».

20. Разом з тим, на переконання колегії суддів, ОСОБА_1 , подаючи заяву про проходження атестації, цілком і повністю був ознайомлений із умовами та процедурами її проведення, розумів наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації, неявки для проходження відповідного етапу атестації, ненадання доказів поважності такої неявки, та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113-ІХ.

21. Посилання Апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 липня 2022 року у справі № 640/25117/19 є помилковими, оскільки у цій справі судами було встановлено, що прокурор ще за три дні до проведення іспиту повідомив кадрову комісію про його перебування на стаціонарному лікуванні, що протиправно не було враховано комісією. Натомість у справі № 640/25660/19 таких обставин судом не встановлено.

22. Посилання Апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 листопада 2021 року у справі №540/1456/20, колегія суддів також вважає помилковим, оскільки згідно обставин справи, встановлених судом у цій справі, мала місце лише перша неявка прокурора і станом на день проведення іспиту останнім було надано до прокуратури листок непрацездатності, що в межах справи № 640/25660/19 судом також не було встановлено.

23. Отже, правові висновки Верховного Суду, на які посилається Апелянт, обґрунтовуючи вимоги скарги, не є релевантними до обставин цієї справи, а тому не можуть бути врахованими колегією суддів.

24. Надаючи оцінку доводам Апелянта щодо відсутності у протоколі засідання кадрової комісії висновку щодо прийняття рішення про неуспішне проходження атестації, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки у протоколі засідання кадрової комісії зафіксовано факт неявки Апелянта, а рішення про неуспішне проходження ним атестації викладено окремим документом, що відповідає вимогам абз. 2 п. 11 Порядку № 221.

25. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що неявка ОСОБА_1 для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у визначені графіком дату та час є безумовною підставою для прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

26. Прийняти інше, крім указаного рішення, у кадрової комісії не було правових підстав.

27. Отже, враховуючи наявність відповідного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження Позивачем атестації, апеляційний суд вважає, що Генеральним прокурором 15.11.2019 правомірно прийнято спірний наказ № 1573ц про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та органів прокуратури, а отже позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування зазначеного наказу про звільнення Позивача задоволенню не підлягають.

28. Разом з тим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.09.2021 у справі № 640/24727/19, у якій суд зазначив, що: «запровадження законодавцем такого механізму реформування органів прокуратури України, дійсно, певною мірою є втручанням у приватне життя особи прокурора в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в аспекті умов проходження публічної служби (професійної діяльності). Однак таке втручання в цьому разі прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну мету відновлення довіри суспільства до функціонування органів прокуратури України. Міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності в цьому разі є повністю співставною зі ступенем втручання держави з аналогічною метою в діяльність особи на посаді професійного судді, що було визнано і законним, і конституційним згідно з висновком Конституційного Суду України від 20 січня 2016 року № 1-в/2016».

29. З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про втручання держави у приватне життя внаслідок звільнення з публічної служби, як на тому помилково наполягає Апелянт.

30. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

31. Отже, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України

32. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

33. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року - без змін.

34. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.О. Беспалов

О.В. Карпушова