Справа № 640/27150/20
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

25 лютого 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Ковальчук О.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Управління Служби безпеки України в Черкаській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнути з Управління Служби безпеки України в Черкаській області на користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 733307,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на день видання наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не виплатив грошову компенсації за неотримане речове майно і невикористані дні щорічно додаткової відпустки як учаснику бойових дій та одноразову грошову допомогу при звільненні. Вказує, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 у справі №580/1982/20 відповідач 30.09.2020 виплатив грошову компенсацію за невикористані дні щорічно додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 5555,51 грн. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не проведення з ним своєчасного повного розрахунку при звільненні протиправною, тому просить виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 06.11.2020 Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив Управління Служби безпеки України в Черкаській області на позовну заяву, в якій представник вказує, що в день звільнення позивачу не виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у звєязку з тим, що на переконання управління позивач не мав права на її виплату. Вирішення Верховним Судом зразкової правовідносин підтверджує їх спірний характер і об`єктивну наданість проблем з цього питання на території всієї країни. Отже, у даному випадку була відсутня вина відповідача у невиплаті спірної компенсації в день звільнення. Вважає, що статтею 117 КАС України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, спірні правовідносини не регулюються, оскільки вони виникли не у зв`язку з розміром належних позивачу при звільненні сум, а у зв`язку зі спором стосовно самого права на виплату йому спірної компенсації за невикористану відпустку. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав до суду відповідь на відзив у якій вказує на протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 14.03.2025 Хмельницький окружний адміністративний суд прийняв до провадження адміністративну справу №640/27150/20, продовжив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та запропонував учасникам справи у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали надати суду додаткові пояснення у справі щодо позовних вимог та заперечень на них.

Ухвалами від 30.10.2025 Хмельницький окружний адміністративний суд позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків позовної заяви та витребував в Управління Служби безпеки України в Черкаській області інформацію щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №823/1295/15 ДСК про поновлення на посаді заступника начальника управління начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України в Черкаській області з 23.10.2014.

На виконання ухвали суду від 30.10.2025 відповідач повідомив, що згідно з відомостями розрахункового листа № 496/дск управління позивачу виплатило грошове забезпечення у повному розмірі по 06.08.2015 включно; за період з 07.08.2015 по 30.06.2016 у виплачена щомісячна грошова допомога у розмірі посадового окладу за військовим званням (полковник) із розрахунку 135,00 грн в місяць, як звільненому з військової служби без набуття права на пенсію (за бажанням позивача виплачена одноразово платіжним доручення №167 від 24.06.2016); згідно з платіжним дорученням № 1219 від 20.08.2015 виплачена компенсація за невикористане речове майно в сумі 5827,67 грн, а згідно з платіжним дорученням від 14.08.2015 № 1197 виплаченао одноразова грошова допомога при звільненні згідно зі статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у сумі 124750,46 грн. Стверджує, що інші виплати управлінням не здійснювалися.

Ухвалою від 25.02.2026 Хмельницький окружний адміністративний суд адміністративний позов в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 06.08.2015 до 14.08.2015 з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та з 06.08.2015 до 20.08.2015 з виплати грошової компенсації за неотримане речове майно залишив без розгляду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні Служби безпеки України в Черкаській області.

Згідно із наказом голови СБ України від 17.07.2015 № 619-ос позивач звільнений з військової служби у запас Служби Безпеки України за підпунктом "а" пункту 61 та підпункту "г" пункту 63 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та наказом управління СБ України в Черкаській області від 06.08.2015 № 99-ос виключений зі списків особового складу.

Рішенням від 07.09.2020 у справі №580/1982/20 Черкаський окружний адміністративний суд зобов`язав Управління Служби безпеки України в Черкаській області здійснити нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки учаснику бойових дій за 2015 рік з розрахунку грошового забезпечення станом на день звільнення 07.08.2015.

Управління Служби безпеки України в Черкаській області на виконання рішення суду від 07.09.2020 у справі №580/1982/20 30.09.2020 виплатило позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки учаснику бойових дій за 2015 рік у розмірі 5555,51 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо нарахування та виплати середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 06.08.2015 по 30.09.2020, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, редакції, чинної на момент виникнення спірних правовідносин) або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Отже, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Водночас, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Таким чином, суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що у спірному випадку на нього не поширюється відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Рішенням суду у справі №580/1982/20 підтверджено, що при звільненні позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки учаснику бойових дій за 2015 рік.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Враховуючи наведене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 по справі №813/356/16.

Враховуючи наведене, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України. Як наслідок, бездіяльність Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є протиправною. Тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку в розмірі 733307,85 грн, суд зазначає таке.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою військової частини про розмір грошового забезпечення позивача від 30.04.2020 №21/401, позивачу нараховано за липень-серпень 2020 року 14814,51 грн. Сукупна кількість календарних днів за цей період складає 38 днів.

Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивача складає 390,57 грн. (14814,51 грн : 38 календарних дня).

Затримка розрахунку при звільненні становить 1882 календарних днів (період з 07.08.2015 по 30.09.2020).

При цьому, суд звертає увагу на те, що при розмірі невчасно виплаченої компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій в сумі 5555,51 грн, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, який складає 733307,85 грн, що набагато перевищує розмір невчасно виплачених сум.

Суд звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 39-41 постанови від 18.03.2020 по справі №711/4010/13-ц, згідно яких встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені також Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі №816/1640/17.

У пунктах 77-78 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц також зазначено, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

У пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц викладено правову позицію, відповідно до якої з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Враховуючи розмір невиплачених сум при звільненні та істотність цієї частки порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення у цій справі сума середнього заробітку є очевидно неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості з виплати грошової компенсації.

З врахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, від 03.04.2019 у справі №662/1626/17 та від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Зокрема, істотність частки невиплачених при звільненні сум грошової компенсації за невикористану додаткову відпусту, як учаснику бойових дій в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 5555,51 грн (розмір несвоєчасно виплачених сум) / 735052,74 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку - 390,57 грн х 1882 днів) х 100 = 0,76%.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,76% становить: 390,57 грн (середньоденний заробіток позивача) х 0,76% х 1882 ( днів затримки розрахунку) = 5586,40 грн.

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 5586,40 грн, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Враховуючи наведене, позовну вимогу про стягнення середнього заробітку слід задовольнити частково та стягнути з Управління Служби безпеки України в Черкаській області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5586,40 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Враховуючи викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2018 по 30.06.2020.

Стягнути з Управління Служби безпеки України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2015 по 30.09.2020 в сумі 5586,40 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Управління Служби безпеки України в Черкаській області (вул. Гоголя, 240,м. Черкаси,Черкаський р-н, Черкаська обл.,18001 , код ЄДРПОУ - 20001740)

Головуючий суддя О.К. Ковальчук