Справа № 320/1005/26
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

02 березня 2026 року 320/1005/26

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування довідки,

встановив:

Представник ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування довідки, у якому просить суд:

- визнати дії ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) щодо порушення процедури проходження медичного огляду та прийняття рішення від 13.11.2025 року щодо придатності до військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - незаконними та протиправними;

- скасувати довідку (висновок) ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) від 13.11.2025 року про придатність до військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати дії командування ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), щодо не надання можливості ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 подати рапорт про повторне направлення на ВЛК та оскарження висновку первісного ВЛК- протиправними;

- зобов`язати командування ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) прийняти рапорт від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про повторне направлення ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2026 постановлено заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику без розгляду.

23.12.2025 до Київського окружного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, із змісту якої вбачається, що остання просить суд:

-постановити ухвалу про забезпечення позову, шляхом заборони командуванню військової частини НОМЕР_1 та безпосередньо командуванню солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - радіотелефоніста ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 , не видавати накази щодо переміщення ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 для виконання бойових завдань та інших завдань, пов`язаних зі службою, до набрання, у даній справі, рішенням суду законної сили

Вказану заяву про вжиття заходів забезпечення позову зареєстровано у КП «Діловодство спеціалізованого суду» 12.02.2025 року та передано судді Вісьтак М. Я. для розгляду.

Вирішуючи питання щодо дотримання заявником вимог Кодексу адміністративного судочинства України стосовно змісту та форми заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено зміст і форму заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити:

1) найменування суду;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Приписами пунктів 2, 3 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 640/6315/19.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 29 листопада 2022 року у справі № 640/17821/21, від 06 грудня 2022 року у справі № 140/8745/21.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що він має багаторічну наркотичну залежність та з 11.03.2005 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом із діагнозом «розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин. Синдром залежності». Згідно з довідкою №512848 від 30.04.2025 року, виданою КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», він потребує щоденної підтримуючої терапії метадоном. Після мобілізації 13.11.2025 року така терапія йому не надавалась, що призвело до різкої відміни препарату та погіршення психічного і фізичного стану. 27.12.2025 року ОСОБА_1 подав рапорт командиру з повідомленням про перебування під наркологічним наглядом, тривале вживання метадону та різке припинення терапії, а також про наявність психічних симптомів, зокрема слухових галюцинацій, маревних ідей переслідування, порушення сну, тривожності та зниження концентрації уваги. Він просив направити його до лікаря-психіатра та на повторний огляд ВЛК. Позивач стверджує, що під час первинного огляду ВЛК психіатричний огляд не проводився, попри наявність медичних документів, а рапорт залишено без реагування. На думку позивача, ігнорування стану здоров`я ОСОБА_1 та направлення його для виконання бойових завдань може створити загрозу його життю та безпеці інших військовослужбовців, а також унеможливити повторний медичний огляд. У зв`язку з цим він просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони переміщення та направлення ОСОБА_1 для виконання бойових чи інших службових завдань до набрання рішенням суду законної сили, оскільки предметом спору є оскарження висновку ВЛК від 13.11.2025 року про його придатність до військової служби.

Суд, враховуючи наведені доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, зазначає наступне.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд перевіряє чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Разом з тим, наведені обставини у заяві представника ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягають дослідженню під час розгляду справи по суті та потребують належної доказової оцінки. Сам факт наявності довідки про проходження підтримувальної терапії та твердження про погіршення стану здоров`я не свідчать автоматично про очевидну протиправність висновку ВЛК або рішень командування. Питання повноти медичного огляду, необхідності участі лікаря-психіатра та законності висновку про придатність до служби є предметом основного спору та не можуть бути вирішені в межах розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд також враховує, що заявлений захід фактично спрямований на повне обмеження повноважень військового командування щодо переміщення військовослужбовця та виконання ним службових обов`язків, що є втручанням у сферу управлінських рішень під час проходження військової служби. Такий захід є значним за обсягом та може застосовуватись лише за наявності беззаперечних доказів очевидної протиправності або реальної загрози невиконання майбутнього судового рішення.

Доводи про можливу неможливість повторного проходження ВЛК у разі переміщення носять характер, що ґрунтується на припущеннях, оскільки позивач не надав доказів того, що направлення на повторний огляд є об`єктивно неможливим у разі зміни місця служби. Так само не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, надані позивачем аргументи свідчать про наявність спору щодо законності висновку ВЛК та дій командування, однак не підтверджують існування очевидних ознак протиправності чи реальної небезпеки заподіяння непоправної шкоди, що є обов`язковою умовою для застосування заходів забезпечення позову.

Позивачем не доведено, що існує реальна, безпосередня та очевидна загроза заподіяння шкоди його правам, свободам чи інтересам, яка б унеможливила їх захист у загальному порядку без вжиття таких заходів. Крім того, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність обставин, що потребують негайного втручання суду до вирішення спору по суті.

Можлива шкода, на яку посилається позивач, сама по собі не є беззаперечним підтвердженням настання тяжких або невідворотних наслідків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що доводи представника позивача щодо неправомірності дій відповідачів та їх правова оцінка є предметом дослідження під час розгляду справи по суті, оскільки потребують повного з`ясування всіх фактичних обставин, дослідження наданих доказів та оцінки позицій сторін у їх сукупності. На даній стадії провадження такі обставини не встановлені, а тому вжиття заходів забезпечення позову є передчасним та належним чином не обґрунтованим.

Суд також враховує, що заявлений спосіб забезпечення позову не ґрунтується на належно підтверджених фактах, має превентивний характер, спрямований на регулювання можливих майбутніх дій відповідачів та фактично зводиться до попереднього вирішення спору по суті. Такий підхід суперечить правовій природі інституту забезпечення позову та його цілям, визначеним процесуальним законом.

Отже, з огляду на положення пункту 3 частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні обставини для вжиття заходів забезпечення позову, тому подана заява є такою, що не підлягає задоволенню.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постановляє дану ухвалу з урахуванням перебування головуючого судді на лікарняному відповідно до виданого листка непрацездатності.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 152, 153, 154, 155, 156, 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування довідки - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Роз`яснити позивачу, що останній не позбавлений можливості звернутися із заявою про забезпечення позову після відкриття провадження у справі.

Копію ухвали суду скерувати позивачу (його представнику) - для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя Вісьтак М.Я.