Справа № 826/12173/18
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 826/12173/18

адміністративне провадження № К/990/4663/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 у справі №826/12173/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сингента» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, через підсистему «Електронний суд» 02.02.2026 звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 у справі №826/12173/18 в частині задоволення позовних вимог, ухвалити в цій справі нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сингента» відмовити в повному обсязі.

Одночасно з поданням касаційної скарги відповідач заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, прийнятих у цій справі та навів підстави, що зумовили пропуск визначеного статтею 329 Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) процесуального строку звернення до суду. Зокрема, контролюючий орган послався на наступні обставини: своєчасність подання касаційної скарги у цій справі при первинному зверненні до суду; постановлення Верховним Судом ухвал про повернення раніше поданих відповідачем касаційних скарг із роз`ясненням щодо наявності у останнього права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою.

У своїх доводах про поважність підстав пропуску строку при поданні касаційної скарги скаржник зауважив, що наведені ним у клопотанні обставини є безпосереднім чинником необхідності поновлення строку на касаційне оскарження спірних судових рішень, ухвалених у цій справі. На його переконання, така необхідність обумовлена тим, що первинна касаційна скарга була подана у встановлений процесуальним законом строк, а надалі скаржником здійснювалося послідовне виконання вимог кожної з ухвал суду про повернення з подальшим повторним зверненням до суду касаційної інстанції у порядку, передбаченому законом.

Далі, за змістом клопотання, скаржник зауважив на належній реалізації ним права на звернення до суду та зазначив про відсутність зловживання процесуальними правами з боку контролюючого органу, що підтверджується врахуванням зауважень, викладених у попередніх ухвалах Верховного Суду про повернення, та оперативним повторним зверненням до суду у найкоротші строки після такого повернення (з урахуванням реалізації суб`єктом владних повноважень права на звернення до суду з касаційною скаргу до закінчення річного строку визначеного частиною п`ятою статті 333 КАС України).

Цитуючи правові позиції Європейського Суду з прав людини, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та керуючись положеннями КАС України, скаржник просив урахувати зазначені ним у клопотанні обставин як поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Оцінивши наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження, Верховний Суд ухвалою від 09.02.2026 визнав їх неповажними, у зв`язку з чим подану контролюючим органом касаційну скаргу залишив без руху та запропонував скаржнику у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду обґрунтовану заяву (клопотання) про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску строку, якщо такі є, з доданням до неї (нього) доказів на підтвердження викладених у заяві (клопотанні) обставин. Окрім того, у зв`язку з невідповідністю касаційної скарги вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, суд запропонував скаржнику у визначений у цій же ухвалі строк усунути недоліки касаційної скарги та надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав касаційного оскарження має бути викладений з урахуванням роз`яснень, наданих Верховним Судом.

Тобто, залишаючи подану відповідачем касаційну скаргу без руху, Верховний Суд, з-поміж іншого, дійшов висновку про відсутність підстав уважати, що строк на касаційне оскарження було пропущено з поважних причин, оскільки, на переконання суду, наведені у клопотанні про поновлення строку обґрунтування та доводи не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій з касаційного оскарження.

У зв`язку з наявністю у Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України офіційної електронної адреси та електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», копія ухвали про залишення касаційної скарги без руху від 09.02.2026 була направлена останньому в електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» електронний документ (ухвала суду від 09.02.2026) доставлено в електронний кабінет Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України 12.02.2026 о 07:30год.

На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України, через підсистему «Електронний суд» 20.02.2026 до Верховного Суду подано редакційно уточнену касаційну скаргу рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 у справі №826/12173/18 з посиланням як на процесуальну підставу касаційного перегляду, зокрема, на положенням пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України та доводами щодо необхідності поновлення строку на касаційне оскарження рішення та постанови, прийнятих у цій справі.

Обґрунтовуючи поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України вказує, що дотримання ним процесуального строку на касаційне оскарження спірних судових рішень, визначеного статтею 329 КАС України, під час первинного звернення до суду, а також приведення касаційної скарги у відповідність до вимог статей 328 і 330 КАС України, зокрема в частині обґрунтування підстави касаційного оскарження визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, які, на його думку, безпідставно не були прийняті Верховним Судом під час попереднього звернення з касаційними скаргами, є достатніми підставами для поновлення строку на касаційне оскарження як такого, що був пропущений з об`єктивних і поважних причин.

Цитуючи правові позиції Європейського Суду з прав людини, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про судоустрій і статус суддів», КАС України та посилаючись на рішення Верховного Суду щодо поновлення строків апеляційного та касаційного оскарження, скаржник звертає увагу на необхідність урахування судом належної реалізації ним права на касаційне оскарження та відсутності з його боку зловживання процесуальними правами. На підтвердження цього скаржник зазначає, що ним було враховано зауваження, викладені Верховним Судом в ухвалах про повернення раніше поданих касаційних скарг, та здійснено невідкладне звернення до суду з метою касаційного оскарження судового рішення, прийнятого у цій справі, у найкоротші строки (з урахуванням реалізації суб`єктом владних повноважень права на звернення до суду з касаційною скаргу до закінчення річного строку визначеного частиною п`ятою статті 333 КАС України).

Відмова у допуску справи до касаційного перегляду виключно з мотивів незгоди з обґрунтуванням касаційної скарги, за умови відповідності її змісту вимогам КАС України та наявності небезпідставних аргументів щодо неправильного застосування норм матеріального права у питанні, яке раніше не було предметом розгляду суду касаційної інстанції, як наголошує у клопотанні відповідач, не узгоджується із завданням касаційного перегляду та повноваженнями Верховного Суду.

Наведене вище, на думку відповідача, свідчить про наявність об`єктивних обставин, які зумовлюють поновлення відповідного процесуального строку.

Оцінивши доводи наведені контролюючим органом у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження спірних у цій справі судових рішень, поданому на виконання вимог ухвали від 09.02.2026 про залишення касаційної скарги без руху Верховним Судом установлено, що обґрунтовуючи поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження, скаржником зазначено причини попуску процесуального строку аналогічні тим, що були наведені ним при поданні касаційної скарги, та які судом було визнано неповажними. Умотивованих доводів, які б підтверджували поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження спірних судових рішень Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України не вказано; належних, достовірних та достатніх доказів до клопотання не додано.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним Кодексом строк.

Відповідно до частин першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

У той же час, Верховний Суд звертає увагу, що з урахуванням приписів статті 44 КАС України всі учасники справи мають однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків, а тому маючи намір добросовісної реалізації належного особі права на касаційне оскарження судового рішення, скаржник повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Так, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 у справі №826/12173/18 була прийнята у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін. Повний текст постанови суду виготовлено 10.10.2025.

Отже, останнім днем для звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою в межах встановленого законом строку був день із датою 10.11.2025.

Разом з тим, касаційну скаргу на спірні рішення та постанову скаржником до суду подано лише 02.02.2026, тобто зі спливом понад трьох місяців з моменту складення судом апеляційної інстанції повного тексту спірної постанови від 30.09.2025, що на думку Верховного Суду, не є свідченням наміру добросовісної реалізації належного особі права на касаційне оскарження та забезпечення неухильного виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо строку подання касаційної скарги унормованого статтею 329 КАС України.

Судом також установлено, що Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України зверталося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 у справі №826/12173/18 три рази.

Кожну з раніше поданих відповідачем касаційних скарг Верховний Суд ухвалами від 11.11.2025, 01.12.2025 та 24.12.2025 повернув особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила належного викладення передбачених (визначених) статтею 328 КАС України підстав (підстави) на якій (яких) подається касаційна скарга у цій справі, обов`язок зазначення яких унормовано статтею 330 цього ж Кодексу. Визнавши незмістовним та недостатнім наведене скаржником обґрунтування підстави касаційного перегляду окресленої в касаційних скаргах, зокрема, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, у кожній зі своїх ухвал суд касаційної інстанції вичерпно та послідовно роз`яснив скаржнику вимоги щодо форми й змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, в тому числі, й у випадку подання касаційної скарги на підставі пунктів 1-4 частини четвертої статті 328, частин другої-третьої статті 353 цього Кодексу та зауважив про наявність у особи права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою після повернення такої скаржнику.

Підставою для повернення трьох раніше поданих відповідачем касаційних скарг була виключно відсутність у кожній із них належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, визначених частиною четвертою статті 328 та пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. Інакше кажучи, саме проявлений підхід Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України до оформлення касаційної скарги зумовив систематичне її повернення судом.

При цьому, жодних доказів на підтвердження поважності причин, які є об`єктивно непереборними, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного, в межах передбаченого КАС України строку звернення до суду, зокрема, доказів, які б засвідчували факт об`єктивної неможливості скаржника звернутися до Верховного Суду із касаційною скаргою оформленою у відповідності з положеннями статей 328 і 330 КАС України та у межах строку, визначеного статтею 329 цього ж Кодексу відповідачем до суду так і не надано.

За змістом статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).

Право на касаційний перегляд судових рішень нерозривно пов`язане з обов`язком дотримання процесуального закону щодо порядку, строків та умов реалізації цього права. Процесуальні обов`язки в цій частині є однаковими для всіх учасників судового процесу, що відповідає принципу рівності сторін та забезпечує дотримання засад адміністративного судочинства.

У той же час, суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Оцінивши наведене скаржником обґрунтування змісту касаційної скарги поданої 02.02.2026, Верховний Суд дійшов висновку, що вчетверте подана відповідачем касаційна скарга жодним чином не усуває виявлених судом недоліків в частині викладення підстав для касаційного оскарження, а відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного перегляду судових рішень або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює в подальшому її розгляд.

Зокрема, як установив Суд, вчетверте подана відповідачем касаційна скарга в частині викладення підстав для касаційного оскарження спірних рішення та постанови є ідентичною раніше поданим, а наведене відповідачем обґрунтування підстави касаційного перегляду судових рішень визначеної, зокрема, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України є тотожним тому, яке вже неодноразово оцінювалося судом касаційної інстанції як необґрунтоване, за своїм змістом і суттю не усуває виявлених недоліків та є неприйнятним з огляду на вимоги статті 328 КАС України.

Тобто маючи деталізовані роз`яснення Верховного Суду викладені в ухвалах від 11.11.2025, 01.12.2025, 24.12.2025 щодо наявних суперечностей, які унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження у цій справі, зазначені мотиви скаржник так і не врахував.

А тому, у зв`язку з невідповідністю касаційної скарги вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, Верховний Суд в ухвалі від 09.02.2026 про залишення касаційної скарги без руху запропоновував скаржнику усунути недоліки касаційної скарги шляхом подання уточненої касаційної скарги, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження спірних судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих Верховним Судом.

Натомість, подана відповідачем на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги редакційно уточнена касаційної скарги, з формальним посиланням, як на процесуальну підставу касаційного перегляду судових рішень, на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, жодним чином не усуває виявлених Верховним Судом недоліків у частині викладення підстав для касаційного оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 у справі №826/12173/18. Наведене, своєю чергою, свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та грубе ігнорування скаржником вимог і роз`яснень суду касаційної інстанції.

Сам факт викладення у касаційній скарзі аргументів, які, на переконання скаржника, свідчать про неправильне застосування норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права, не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження, якщо такі доводи не відповідають визначеним законом критеріям та не узгоджуються з передбаченими частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного перегляду.

Посилання скаржника на відсутність правової визначеності щодо критеріїв належного обґрунтування підстав касаційного оскарження суд вважає необґрунтованими та такими, що не можуть визнаватися поважною причиною для поновлення строку на касаційне оскарження і не свідчать про порушення права на доступ до правосуддя, оскільки відповідні вимоги чітко встановлені нормами КАС України та неодноразово роз`яснювалися у практиці Верховного Суду.

Усталеною є позиція Верховного Суду, що питання оцінки поважності причин пропуску строку через невиконання суб`єктом владних повноважень вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення касаційної скарги останньому не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру і не надають такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження визначеного статтею 329 КАС України реалізовувати право на касаційне оскарження судових рішень.

Посилання скаржника на обставини систематичного звернення до суду та невідкладного подання касаційної скарги у цій справі, зокрема, після її останнього повернення, недостатні для підтвердження поважності причин пропуску строку, адже скаржник, маючи намір реалізації наданого йому права на касаційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх процесуальних обов`язків, у тому числі, щодо строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Факт попереднього звернення до суду з касаційною скаргою у встановлений законом строк також не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду з повторно поданою касаційною скаргою, оскільки надання особі, яка бере участь у справі права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою, не звільняє таку особу від дотримання встановленого законом строку на подання касаційною скарги та не передбачає можливості у зв`язку з цим свавільно розпоряджатися часом на касаційне оскарження.

Доводи викладені скаржником у клопотанні щодо подання ним повторної (чергової) касаційної скарги в межах річного строку з дня складання повного тексту оскаржуваної постанови, Верховний Суд також вважає необґрунтованими. Це зумовлено тим, що частина п`ята статті 333 КАС України не змінює загальні строки реалізації права на касаційне оскарження, визначені статтею 329 цього Кодексу, а є імперативною нормою процесуального права, яка встановлює граничний (присічний) строк для суб`єктів владних повноважень на подання касаційної скарги.

Отже, за результатом розгляду поданого скаржником на виконання вимог ухвали від 09.02.2026 про залишення касаційної скарги без руху клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що в даному випадку пропуск строку на касаційне оскарження відбувся з суб`єктивних причин, які повністю залежали від волевиявлення суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, оскільки дотримання вимог статей 328 і 330 КАС України, покладається на особу, яка звертається з касаційною скаргою, а повторне (четверте) звернення з касаційною скаргою на рішення суду, яке набрало законної сили, без дотримання часових обмежень визначених статтею 329 КАС України та з недоліками, які слугували підставою для повернення раніше поданих відповідачем касаційних скарг останньому, свідчить виключно про намагання такого домогтися безпідставного поновлення судом строку на касаційне оскарження та нівелювати принцип правової визначеності.

Сукупність обставин, на які посилається скаржник у поданому на виконання вимог ухвали від 09.02.2026 про залишення касаційної скарги без руху клопотанні, є суб`єктивними й пов`язані виключно з неналежною організацією роботи Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України та свідчать про те, що контролюючий орган допустив необґрунтовані зволікання щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України.

Право на касаційний перегляд судових рішень нерозривно пов`язане з обов`язком дотримання процесуального закону щодо порядку, строків та умов реалізації цього права. Вказані процесуальні обов`язки є однаковими для всіх учасників судового процесу, що відповідає принципу рівності сторін та забезпечує єдність судової практики.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський Суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд не вбачає підстав для визнання, зазначених скаржником у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, причин пропуску такого строку поважними.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження за поданою у цій справі касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись статтею 333 КАС України, Суд -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України про поновлення строку касаційного оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 у справі №826/12173/18.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 у справі №826/12173/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сингента» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова