Справа № 520/14557/24
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 лютого 2026 року № 520/14557/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нертус" (вул. Нетіченська, буд. 25, офіс 21, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61010, ) до Київської митниці Державної митної служби України (бульвар Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ, 03124, ) про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нертус" (далі також позивач, ТОВ "ТД "Нертус") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної митної служби України (далі також відповідач, Київська митниця), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100250/2024/000005/2 від 01.03.2024, прийняте Київською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100250/2024/000043 від 01.03.2024, прийняту Київською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100250/2024/000008/2 від 21.03.2024, прийняте Київською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100250/2024/000059 від 21.03.2024, прийняту Київською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100250/2024/000012/2 від 16.04.2024, прийняте Київською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100250/2024/000083 від 16.04.2024, прийняту Київською митницею Державної митної служби України;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нертус" понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 46000 гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Київської митниці Державної митної служби України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, прийняті Київською митницею, як і картки відмови, є протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач під час їх прийняття не довів наявність застережень, передбачених частинами 1, 2 статті 58 Митного кодексу України, щодо неможливості визначення митної вартості за основним методом, а також не виконав обов`язку доведення того, що митна вартість, визначена ним за резервним методом, ґрунтується на раніше визначених митним органом митних вартостях, як це передбачено частиною 2 статті 64 Митного кодексу України.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі в порядку та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копію ухвали про відкриття провадження надіслано представникам сторін до їх Електронних кабінетів в системі "Електронний суд" та ними отримано, що підтверджено довідками про доставку електронних листів (т. 1 а.с. 130-131).

Представником відповідача через систему "Електронний суд" надіслано відзив на позов разом з доданими до нього документами, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що при прийнятті митницею оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару за основу взято наявну в митного органу інформацію, яка міститься в ціновій базі ЄАІС про подібні товари, що підтверджується доданим до відзиву витягом з ЦБД ЄАІС Держмитслужби; подані позивачем до митного оформлення документи відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари.

Відповідачем також заявлене клопотання про витребування у позивача письмових доказів банківських платіжних документів про оплату оцінюваного товару.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому він звертає увагу, що відзив на позов відповідачем направлено до суду з порушенням строку, визначеного судом в ухвалі від 29.05.2024, клопотання про поновлення відповідного строку не надане; просить відзив відповідача до уваги не брати. Наводить аргументи щодо необґрунтованості доводів відповідача про відсутність відомостей стосовно здійснення/нездійснення передплати за зовнішньоекономічним контрактом, як підстави прийняття оскаржуваних рішень. Спростовує твердження відповідача про відсутність прайс-листа постачальника товару. Наголошує на відсутності розбіжностей у числових значеннях складової митної вартості товару та відомостях щодо ціни імпортованого товару.

Заперечує проти задоволення клопотання відповідача про витребування доказів.

Суд, розглянувши клопотання позивача стосовно неприйняття до уваги відзиву на позов, дійшов висновку, що таке задоволенню не підлягає, оскільки обставина подання відповідачем відзиву на позовну заяву з порушенням встановленого судом строку не вплинула негативно ані на строк розгляду цієї справи судом, ані на процесуальні права та обов`язки позивача, а неприйняття відзиву на позовну заяву до розгляду, навпаки, свідчитиме про надмірний процесуальний формалізм суду та несприяння здійсненню ефективного правосуддя, одним із принципів якого є змагальність сторін.

Щодо клопотання відповідача про витребування доказів, то суд залишає таке без задоволення з огляду на приписи ч. 5 ст. 77 КАС України, якою визначено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 09.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нертус", Україна, (як покупцем) та Peters & Burg Kft, Угорщина, (як продавцем) укладений контракт № 52 купівлі-продажу (далі - Контракт).

Відповідно до умов Контракту продавець зобов`язується поставити покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти від продавця на умовах CFR-Одеса (Україна) або FCA - Cegled (Hungary), Інкотермс-2010, товар із найменуванням відповідно до Специфікації (Додатку) до Контракту, яка є невід`ємною частиною контракту (п.1.1. Контракту).

Транспортування партій товару здійснюється за рахунок покупця наземним видом транспорту на умовах поставки CFR-Одеса (Україна) та/або FCA - Cegled (Hungary), Інкотермс-2010. У кожному випадку умови поставки указуються в інвойсі. Поставка товару здійснюється партіями на підставі письмової заявки покупця переданої факсом (п.3.1. Контракту).

Продавець надіслав на адресу покупця прайс-лист від 01.11.2023, згідно з яким Peters & Burg Kft запропонувала до поставки протягом 2024 року препарати: Торсіда Ке за ціною 19,45 дол. США за 1 л/кг, вказані ціни діють з 01 січня 2024 року на умовах поставки FCA - Цеглед/Солнок/Шеле.

У межах Контракту та відповідно до отриманого прайс-листа сторонами підписано специфікацію - додаток № 64 від 17.01.2024, якою сторони погодили ціну та кількість товару: Торсіда КЕ, л/кг, кількість товару - 6000, ціна - 19,45 дол. США за 1 л/кг, загальна вартість у дол. США товару - 116700,00, та продавцем оформлено ТОВ «ТД «НЕРТУС» інвойс: № PET8-SZ-1179759 від 22.01.2024, згідно з яким товар поставляється на умовах FCA - Цеглед (Угорщина) відповідно до правил Інкотермс-2010.

Погоджену сторонами кількість товару ввезено на митну територію України автомобільним транспортом трьома партіями.

З метою митного оформлення товару, імпортованого на підставі контракту, позивач надав до Київської митниці електронні митні декларації з документами на підтвердження заявленої вартості.

22.02.2024 позивач подав декларацію № 24UA224U0 на товар: засоби захисту рослин у вигляді готового препарату, інсектицид Торсіда КЕ та документи: специфікацію - додаток № 64 від 17.01.2024 до контракту купівлі-продажу № 52 від 09.12.2019, додаткову угоду № 15 від 15.01.2024 до контракту купівлі-продажу № 52 від 09.12.2019, контракт купівлі-продажу № 52 від 09.12.2019, внутрішній договір складі зберігання 13112023-МС від 13.11.2023, договір № 02/02-ШП/ТДН 02.02.2023 про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні, посвідчення А09608 від 05.08.2022 зі строком дії до 31.12.2032, довіреність від 15.01.2024 зі строком дії до 31.12.2024, лист №20/02-01 від 20.02.2024, довідку по коду 00310/2 від 03/10/22.

У цій декларації митну вартість позивачем заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 490006,8200 грн., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 12603,60 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 3209,15 грн.

За результатами митного контролю відповідачем надісланий запит від 22.02.2024 про надання додаткових документів відповідно до вимог ч.2, ч. 3, ч.4 ст.53, ст. 54, ст. 57 Митного кодексу України.

На запит митного органу позивач листом № 23/02-01 від 23.02.2024 надав відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості за МД № 24UA22U0 від 22.02.2024, а саме: декларацію країни експортера MRN від 23.01.2024 за № 24HU3210101C1B71A9, заявку на здійснення транспортних послуг № 03 ТДН від 23.01.2024, рахунок-фактуру перевізника № 11 від 26.01.2024, висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 186 від 29.01.2024.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості від 01.03.2024 за № UA100250/2024/000005/2, в обґрунтування причин та обставин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі статей 54, 55, 57, 58, 59 Митного кодексу України, зазначено, що декларантом не надані запитувані банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару відповідно до вимог п. 5 Контракту від 09.12.2019 за №52, що підтверджують оплату товару, якій здійснюються шляхом банківського переказу відповідно до наданого інвойсу від 22.01.2024 за № РЕТ8-37-1179759; не надані прайс-листи/комерційну пропозицію виробника товару, виписки з бухгалтерської документації тощо. Додатково наданий висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 186 від 29.01.2024 прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості. У експертному висновку експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару на підставі інвойсу, контракту та доповнення до нього на умовах поставки FCA Szolnok, в той час як поставку здійснено на умовах FCA Cegled, та не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари. Експертом у використаних джерелах інформації щодо вартості товару європейського походження вказано китайські та українські інтернет ресурси (alibaba.com, made-in-china.com, prom.ua, agro-trade.com.ua, agromen.com.ua, agro-seeds.com.ua). Також експертом вищевказану інформацію, а саме інтернет пропозиції, не відображено у звіті та у додатках до нього. Митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів, з рівнями митної вартості товарів схожих за описом та країною походження товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Джерело інформації для визначення митної вартості митна декларація № 23UA01U1 від 21.03.2023. Розрахунок митної вартості складає 29,77 $/кг (14,79 $/літр).

На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості товару Київською митницею видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100250/2024/000043 від 01.03.2024 з посиланням на невірне визначення митної вартості товару та прийняте рішення про коригування митної вартості товару від 01.03.2024 за № UA100250/2024/000005/2.

18.03.2024 позивач подав декларацію № 24UА021U8 на товар: засоби захисту рослин у вигляді готового препарату, інсектицид Торсіда КЕ та такі документи: калькуляцію транспортних витрат 15/03-01 від 15.03.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 03 від 23.01.2024; специфікацію - додаток № 64 від 17.01.2024 до контракту купівлі-продажу № 52 від 09.12.2019; додаткову угоду № 15 від 15.01.2024 до контракту купівлі-продажу № 52 від 09.12.2019; контракт купівлі-продажу № 52 від 09.12.2019; внутрішній договір складського зберігання 13112023-МС від 13.11.2023; договір № 02/02-ШП/ТДН від 02.02.2023 про надання транспортних послуг при перевезенні ванті міжнародному автомобільному сполученні; посвідчення А09608 від 05.08.2022 зі строком дії до 31.12.2032, довіреність від 15.01.2024 зі строком дії до 31.12.2024, лист №20/02-01 від 20.02.2024, довідку по коду 00310/2 від 03/10/22, заявку перевізнику 03ТДН від 23.01.2024.

У цій декларації митну вартість позивачем заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 1823060,3900 грн, яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 46986,3300 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України у розмірі 11885,73 грн.

За результатами митного контролю відповідачем надісланий позивачу запит від 18.03.2024 про надання додаткових документів відповідно до вимог ч.2, ч. 3, ч.4 ст.53, ст. 54, ст. 57 Митного кодексу України.

На запит митного органу позивач листом № 18/03-01 від 18.03.2024 надав відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості за МД №24UA02U8 від 18.03.2024, а саме: декларацію країни експортера MRN від 23.01.2024 за № 24HU3210101C1B71A9, заявку на здійснення транспортних послуг № 03 ТДН від 23.01.2024, рахунок-фактуру перевізника № 11 від 26.01.2024, висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 186 від 29.01.2024, калькуляцію (розрахунок ціни) від 26.02.2024, прайс постачальника від 01.11.2023.

Листом № 21/03-01 від 21.03.2024 позивач надав митному органу також лист № 598 про помилку у висновку № 186 від 20.03.2024.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості від 21.03.2024 за № UA100250/2024/000008/2, в обґрунтування причин та обставин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі статей 54, 55, 57, 58, 59 Митного кодексу України, зазначено, що декларантом не надані запитувані банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару відповідно до вимог п. 5 Контракту від 09.12.2019 за №52, що підтверджують оплату товару, якій здійснюються шляхом банківського переказу відповідно до наданого інвойсу від 22.01.2024 № PET8-SZ-1179759; не надано виписки з бухгалтерської документації тощо. Додатково наданий висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 186 від 29.01.2024 прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості. В експертному висновку експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару на підставі інвойсу, контракту та доповнення до нього на умовах поставки FCA Szolnok, в той час як поставку здійснено на умовах FCA Cegled, та не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари. Експертом у використаних джерелах інформації щодо вартості товару європейського походження вказано китайські та українські інтернет ресурси (alibaba.com, made-in-china.com, prom.ua, agro-trade.com.ua, agromen.com.ua, agro-seeds.com.ua). Також експертом вказану інформацію, а саме інтернет пропозиції не відображено у звіті та у додатках до нього. Митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів, з рівнями митної вартості товарів схожих за описом та країною походження товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Джерело інформації для визначення митної вартості митна декларація № 23UA01U1 від 21.03.2023. Розрахунок митної вартості складає 29,77 $/кг (14,79 $/літр).

На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості товару Київською митницею видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100250/2024/000059 від 21.03.2024 з посиланням на невірне визначення митної вартості товару та прийняте рішення про коригування митної вартості товару від 21.03.2024 за № UA100250/2024/000008/2.

15.04.2024 позивач подав декларацію № 24UA96U4 на товар: засоби захисту рослин у вигляді готового препарату, інсектицид Торсіда КЕ та такі документи: калькуляцію транспортних витрат 12/04-01 від 12.04.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 03 від 23.01.2024; специфікацію - додаток № 64 від 17.01.2024 до контракту купівлі-продажу № 52 від 09.12.2019; додаткову угоду № 15 від 15.01.2024 до контракту купівлі-продажу № 52 від 09.12.2019; контракт купівлі-продажу № 52 від 09.12.2019; внутрішній договір складського зберігання 13112023-МС від 13.11.2023; договір № 02/02-ШП/ТДН від 02.02.2023 про надання транспортних послуг при перевезенні вантажу у міжнародному автомобільному сполученні; посвідчення А09608 від 05.08.2022 зі строком дії до 31.12.2032; довіреність від 15.01.2024 зі строком дії до 31.12.2024; лист №20/02-01 від 20.02.2024; довідку по коду 00310/2 від 03/10/22, заявку перевізнику 03ТДН від 23.01.2024.

У цій декларації митну вартість позивачем заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 2036134,14 грн., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 51679,54 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 13074,29 грн.

За результатами митного контролю відповідачем надісланий позивачу запит від 15.04.2024 про надання додаткових документів відповідно до вимог ч.2, ч. 3, ч.4 ст.53, ст. 54, ст. 57 Митного кодексу України.

На запит митного органу позивач листом № 15/04-01 від 15.04.2024 надав додаткові документи для підтвердження митної вартості за МД № 24UA96U4 від 15.04.2024, а саме: декларацію країни експортера MRN від 23.01.2024 за № 24HU3210101C1B71A9, заявку на здійснення транспортних послуг № 03 ТДН від 23.01.2024, рахунок-фактуру перевізника № 11 від 26.01.2024, висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 186 від 29.01.2024, калькуляцію (розрахунок ціни) від 26.02.2024, прайс постачальника від 01.11.2023, лист від експертів № 598 про помилку у висновку № 186 від 20.03.2024.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості від 16.04.2024 за № UA100250/2024/000012/2, в обґрунтування причин та обставин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі статей 54, 55, 57, 58, 59 Митного кодексу України, зазначено, що декларантом не надані запитувані банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару відповідно до вимог п. 5 Контракту від 09.12.2019 за №52, що підтверджують оплату товару, якій здійснюються шляхом банківського переказу відповідно до наданого інвойсу від 22.01.2024 № PET8-SZ-1179759; не надано виписки з бухгалтерської документації тощо. Додатково наданий висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 186 від 29.01.2024 прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості. В експертному висновку експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару на підставі інвойсу, контракту та доповнення до нього на умовах поставки FCA Szolnok, в той час як поставку здійснено на умовах FCA Cegled, та не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари. Експертом у використаних джерелах інформації щодо вартості товару європейського походження вказано китайські та українські інтернет ресурси (alibaba.com, made-in-china.com, prom.ua, agro-trade.com.ua, agromen.com.ua, agro-seeds.com.ua). Також експертом вказану інформацію, а саме інтернет пропозиції не відображено у звіті та у додатках до нього. Митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів, з рівнями митної вартості товарів схожих за описом та країною походження товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Джерело інформації для визначення митної вартості митна декларація № 23UA01U1 від 21.03.2023. Розрахунок митної вартості складає 29,77 $/кг (14,79 $/літр).

На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості товару Київською митницею видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100250/2024/000083 від 16.04.2024 з посиланням на невірне визначення митної вартості товару та прийняте рішення про коригування митної вартості товару від 16.04.2024 за № UA100250/2024/000012/2.

ТОВ "ТД "Нертус" склало нові митні декларації, відповідно до яких товари випущені у вільний обіг, визначено ціну товару за другорядним (резервним) методом та додатково сплачено різницю між сумами платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною декларантом в поданих митних деклараціях від 22.02.2024 за № 24UA224U0, від 18.03.2024 за № 24UА021U8, від 15.04.2024 за № 24UA96U4, та митною вартістю, визначеною митним органом в спірних рішеннях, в сумі 632 338,32 грн.

Скориставшись правом на оскарження рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 10 ст. 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1)витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10 червня 2020 року у справі №1.380.2019.004752, від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а, яку відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

В постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18 Верховний Суд також дійшов висновку, що митний орган має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів.

Отже, витребування додаткових документів можливе у разі наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

Слід зазначити, що наявність таких обставин має бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Суд звертає увагу, що надання декларантом додаткових документів повинно забезпечувати можливість визначення митним органом митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог митного органу щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів.

Разом з цим, митним органом мають аналізуватись лише ті документи та відомості в них, що дійсно мають вплив на формування митної вартості товарів.

Правомірність такого підходу неодноразово оцінювалася судами, зокрема Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Зазначення відповідачем одночасно усіх додаткових документів, що передбачені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, не можна вважати належним обґрунтуванням коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №820/2014/17, в якій суд касаційної інстанції також вказав, що формальне виконання процедури консультацій, надлишкове узагальнення причини невизнання задекларованої позивачем митної вартості свідчать про відсутність практичної реалізації в діяльності відповідача принципу належного урядування і принципів адміністративної практики, рекомендованих Резолюцією Комітету Міністрів Європи 77 (31) від 28.09.1977 Про захист особи відносно актів адміністративних органів.

За матеріалами справи, приймаючи оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган виходив із того, що подані позивачем документи, які підтверджують митну вартість, документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме:

1) відповідно до п 4.1 Контракту від 09.12.2019 за №52 ціна товару визначається у доларах США та включає: вартість товару, тари, упаковки, маркірування. Усі цінові показники за Контрактом зазначаються у Специфікації. Однак, у додатку до контракту №52 від 09.12.2019 (специфікація №64 від 17.01.2024) не зазначені відомості щодо вартості тари, упаковки та маркування;

2) відповідно до п. 5 Контракту від 09.12.2019 за №52 платежі за товар здійснюються шляхом банківського переказу шляхом попередньої оплати або післяоплата протягом 9 місяців з моменту реалізації товару, але не пізніше 31.12.2020 (додаткові угоди щодо пролонгації терміну відсутні).

Згідно з наданим інвойсом від 22.01.2024 за № PET8-SZ-l 179759 датою банківського переказу зазначено 22.01.2024. Банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, декларантом до митного оформлення не надані;

3) відповідно до частини 2 статті 53 МК України, декларантом для підтвердження витрат на доставку товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 за № 599. Передбачене п.3.1 договору транспортного експедирування від 02.02.2023 за №02/02-ШП/ТДН замовлення не надано. Передбачений п.5.2 вказаного вище договору рахунок на оплату транспортних витрат не наданий;

4) відповідно до п.5 транспортного експедирування від 02.02.2024 за 02/02-ШП/ТДН передбачено часткову авансову за транспортні послуги. Також пунктом 5 зазначеного договору та заявкою на перевезення вантажу від 23.01.2024 за №03ТДН визначено, що термін оплати за транспортні витрати здійснюється протягом 30 банківських днів з дня отримання оригіналів документів (акт, рахунок, довідка про транспортні витрати), водночас декларантом не надано платіжні документи, що підтверджують факт оплати за надані транспортні послуги.

Надаючи правову оцінку зазначеним твердженням щодо виявлених неточностей, які, на думку відповідача, свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо митної вартості товару, який ввозив позивач, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п.4.1 Контракту ціна товару визначається в доларах США та включає: вартість товару, тари, упаковки, маркірування. Усі цінові показники за Контрактом зазначаються у Специфікації.

Відповідно до п.8.1 Контракту, пакування, в якому відвантажується товар повинно забезпечувати, за умови належного поводження з вантажем, цілісність товарів при транспортуванні та зберіганні.

Згідно з п.8.2 Контракту товар поставляється в оригінальній упаковці, а саме, у пластмасових каністрах ємністю 1л, 5л, 10л, 20л, 100л, 200л, пакетах, а також у картонних коробках. Згідно з п. 3.8 Контракту тара та пакування входять до вартості товару та не повертаються.

З огляду на викладене за умовами контракту вартість тари, упаковки та маркування не оплачувалися покупцем окремо від ціни товару, а отже посилання відповідача на відсутність у поданих позивачем до митного оформлення документах будь-якої інформації щодо включення/не включення вартості упаковки (пакування) та маркування до складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів, є безпідставними.

Такий підхід щодо застосування відповідних положень Митного кодексу України демонструвався Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 9 листопада 2022 року у справі № 815/2162/17, від 17 січня 2023 року у справі №160/7901/18 від 18 грудня 2019 року у справі №160/8775/18 та від 01 березня 2023 року у справі № 420/18880/21.

Також за висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 23 жовтня 2018 року у справі №826/19038/13-а, вартість упаковки та вартість пакувальних матеріалів, включена у вартість товару, виключає необхідність у її підтвердженні позивачем під час митного оформлення товару в контексті положень пункту "в" частини десятої статті 58 Митного кодексу України.

За умовами п.5.1 Контракту платежі за товар, визначені цим Контрактом мають бути здійснені у доларах США шляхом банківського переказу на валютний рахунок Продавця за поставлену партію товару протягом 9 місяців з моменту реалізації товару Продавцем, або шляхом передплати, але не пізніше 31.12.2020.

Відповідно до п.5.2 Контракту у випадку попередньої оплати за товар терміни поставки такого товару не повинні перевищувати 120 календарних днів з дати передоплати. Згідно з п.5.3 Контракту у випадку якщо товар буде поставлено пізніше 31.12.2020, платежі за нього мають бути здійснені протягом 180 календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до п.6.2 Контракту прийняття - здавання товару здійснюється протягом 24 годин з моменту поставки товару на склад покупця.

Наведене свідчить про фактичне узгодження сторонами Контракту двох способів оплати за товар: шляхом банківського переказу на валютний рахунок Продавця за поставлену партію товару протягом 9 місяців з моменту реалізації товару Продавцем, або шляхом передплати.

Тобто, передплата за товар не є обов`язковою умовою згідно із зазначеними пунктами Контракту, що в свою чергу, фактично спростовує аргументи митного органу в частині ненадання декларантом відомостей про здійснення/нездійснення передплати за товар на виконання вимог п.4 ч. 2 ст. 53 МКУ, оскільки оплата за товар на момент подання митної декларації не здійснювалась.

Твердження митного органу про те, що відповідно до наданого інвойсу № PET8-SZ-1179759 від 22.01.2024 датою банківського переказу є 22.01.2024 спростовується змістом інвойсу № PET8-SZ-1179759 від 22.01.2024, а саме у графі Payment method: bank transfer (у пер. на укр. мову «Метод оплати - банківський переказ»), з періоду (терміну) - Fulfilment (у пер. укр. мову: «Виконання»): 22.01.2024, по Deadline: 18.10.2024 (у пер. укр. мову: «Крайній термін виконання»), Issue date: 22.01.2024 (у пер. на укр. мову: «Дата випуску інвойсу» (видачі)), що означає саме термін платежу за товар, який має бути здійсненим протягом 9 місяців з моменту реалізації товару Продавцем.

Водночас, як зазначено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Подібні висновки сформовано Верховним Судом у постановах від 08 липня 2022 року у справі № 815/1718/16, від 19 вересня 2022 року у справі № 1.380.2019.004890, від 01 березня 2023 року у справі № 420/18880/21.

Щодо посилання митного органу на ненадання документів на підтвердження транспортних витрат, то такі спростовуються матеріалами справи.

Так, з листом № 23/02-01 від 23.02.2024 позивач надав відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості за МД № 24UA22U0 від 22.02.2024, а саме: заявку на здійснення транспортних послуг № 03 ТДН від 23.01.2024, рахунок-фактуру перевізника № 11 від 26.01.2024.

З листом № 18/03-01 від 18.03.2024 позивач надав відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості за МД №24UA02U8 від 18.03.2024, а саме: заявку на здійснення транспортних послуг № 03 ТДН від 23.01.2024, рахунок-фактуру перевізника № 11 від 26.01.2024.

З листом № 15/04-01 від 15.04.2024 позивач надав додаткові документи для підтвердження митної вартості за МД № 24UA96U4 від 15.04.2024, а саме: заявку на здійснення транспортних послуг № 03 ТДН від 23.01.2024, рахунок-фактуру перевізника № 11 від 26.01.2024.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що надані позивачем до суду документи містять необхідні відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів згідно із положеннями ч.2 ст. 53 МК України.

Суд ураховує, що за висновками Верховного Суду, сформованими, зокрема, у постановах від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14 від 07.07.2023 у справі № 803/718/17, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.

Водночас суд відхиляє посилання митного органу на ненадання позивачем документів на підтвердження факту оплати за надані транспортні послуги, оскільки ненадання таких документів у разі несплати рахунку не може бути підставою для сумнівів саме у правильності визначення митної вартості товару.

Отже, на підставі документів, поданих позивачем з митною декларацією, відповідач мав змогу визначити вартість транспортної складової та ідентифікувати її як таку, що відноситься до конкретної поставки.

З огляду на наведене зазначені вище посилання митного органу не можуть бути підставою для висновку про непідтвердження позивачем витрат на перевезення товарів за межами митної території України.

Щодо посилання митного органу в оскаржуваних рішеннях на ненадання прайс-листу/комерційної пропозиції виробника товару, виписки з бухгалтерської документації, то суд зазначає, що таке також не може бути підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України прайс-лист є додатковим документом, що подається декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 23.03.2020 у справі №825/15796/16 та від 27.01.2022 у справі № 810/3667/15, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідними контрактами та/або інвойсами. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника (продавця) товару вказаного документу чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Отже, відомості, наведені у прайс-листі, не мають імперативного характеру і у разі його наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

В постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 Верховний Суд вказує, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом і у постановах від 08 грудня 2022 року у справі № 420/2792/19, від 01 березня 2023 року у справі № 420/18880/21.

Разом з цим, позивачем за запитом митного органу від 18.03.2024 було надано з листом № 18/03-01 від 18.03.2024 калькуляцію (розрахунок ціни) від 26.02.2024, прайс постачальника від 01.11.2023.

Що стосується доводів відповідача про неможливість ідентифікувати надані документи з конкретними партіями товару з огляду на відсутність виписки з бухгалтерської документації, то суд зазначає, що така не вимагалися відповідачем у складі додаткових документів. Водночас, виписка з бухгалтерської документації не є обов`язковим для надання документом відповідно до ч.2 ст. 53 МК України при визначенні митної вартості товару та не є документом, який підтверджує митну вартість товарів.

Частиною шостою статті 54 Митного кодексу України наведено вичерпний перелік причин, з яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірності відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Виходячи з викладеного висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 186 від 29.01.2024 не є обов`язковим документом, який підтверджує митну вартість товару, а відтак, в разі надання митному органу повного переліку документів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, посилання на те, що висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 186 від 29.01.2024 не може бути підставою для підтвердження митної вартості і в зв`язку з цим винесення оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару із застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів є неправомірним.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 23 лютого 2021 року у справі № 805/5039/16-а.

Крім того, позивач у процесі декларування партії товару за МД № 24UA02U8 від 18.03.2024 при наданні відповіді на запит митного органу листом № 21/03-01 від 21.03.2024 надав відповідачу лист від експертів № 598 про помилку у висновку № 186 від 29.01.2024, лист № 21/03-01 від 21.03.2024. Аналогічно позивач надав відповідний лист про помилку від експертів і при поданні митної декларації на партію товару за МД № № 24UA96U4 від 15.04.2024 року.

У листі від експертів № 598 про помилку у висновку № 186 від 20.03.2024 зазначено, що у висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 186 від 29.01.2024р. на адресу ТОВ «ТД «НЕРТУС» помилково зазначені умови поставки FCA Szolnok. Вірними слід вважати - FCA - Cegled.

Отже, безпосередньо у висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 186 від 29.01.2024 експертом проведено аналіз відповідності цінових умов товару Торсіда КЕ згідно з умовами контракту № 52 від 09.12.2019, інвойсу № PET8-SZ-1179759 від 22.01.2024, з урахуванням поставки товару на умовах FCA Cegled, Інкотермс-2010.

Зважаючи на наведене, висновки митного органу, що стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, є необґрунтованими та не беруться судом до уваги, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару, не вказують на наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Суд зазначає, що надані позивачем документи не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених ним у митній декларації та не свідчать про те, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом. Більш того, самі по собі припущення відповідача про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей не є достатніми для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 826/7411/15, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів обставин, про які зазначено вище, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості оцінюваного товару.

Отже, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

За змістом спірних рішень джерелом числового значення митної вартості є МД № 23UA01U1 від 21.03.2023, за якою оформлено товар у максимально наближений час до МД, поданих позивачем.

Проте суд зазначає, що застосування цінової інформації щодо імпортних операцій за фактами митних оформлень за митними деклараціями, митне оформлення яких є максимально наближеним до дати поточного (спірного) митного оформлення, не відповідає вимогам чинного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 820/1982/17.

Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі митного органу відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.

Зазначений висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2018 у справі №826/24835/15, від 24.01.2019 у справі №820/636/17, від 21.01.2020 у справі №812/2336/14, від 13.02.2020 у справі 810/1175/16, від 26.01.2021 у справі №826/13892/16).

Крім того, суд звертає увагу, що інформація про митні декларації, на які митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування не було оскаржено до суду та скасовано судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 810/4194/15.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.12.2020 у справі №804/4906/15.

Крім того, згідно з поясненнями позивача, в інвойсі від 04.09.2023 № GLDW (2023)-1204D зазначено те, що Peters t Burg Kft, Угорщина (як покупець) придбав товар в якості сировини в продавця GUANGDONG LIWE1 IMPORT AND EXPORT CO.,LTD» (Китай) лямбду - цигалотрин у кількості (частці речовини) 2000 грам в упаковці 25 кілограм (в цілому) по ціні 32,50 доларів США за кілограм, концентрація речовини 95%.

Відповідна сировина надалі, як сухий продукт під час проведення виробництва, перетворюється та розбавляється внаслідок технологічного процесу в розчин - препарат Торсіда, КЕ, інсектицид, концентрація діючої речовини якого у подальшому становить 300 г/л, що й пояснює зменшення фактурної вартості товару з об`єктивних причин технологічного виробництва.

На підтвердження зазначеного позивачем надано до матеріалів справи лист від 21.06.2024, наданий позивачу з боку Peters & Burg Kft, Угорщина, який підтверджує порядок технологічного процесу перетворювання під час виробництва відповідних сухих речовин в розчин - препарат, згідно якого зазначено, що концентрація діючої речовини Лямбда-цигалотрин у препараті Торсида - 300 г/л. Відповідно, з 1 кг діючої речовини утворюється близько 3,1 л. препарату. На точний об`єм впливає чистота діючої речовини, а також допуск (285,0-315,0 г/л) у виробничому процесі згідно з вимогами ФАО.

Отже, митним органом не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано, що, своєю чергою, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

Судом установлено та не спростовано відповідачем, що позивачем були подані всі наявні документи, які давали змогу митному органу достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів. Водночас, сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 за №598, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Проте, у спірних рішеннях митним органом зазначеної інформації не наведено, що дає підстави для висновку про неправомірність коригування митної вартості придбаних позивачем товарів.

Суд наголошує на тому, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 за №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товару, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Згідно з частиною сьомою статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі невірно визначено митну вартість товару, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 02 березня 2021 року у справі № 809/857/17.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятих митницею рішень про коригування митної вартості товарів № UA100250/2024/000005/2 від 01.03.2024, № UA100250/2024/000008/2 від 21.03.2024, № UA100250/2024/000012/2 від 16.04.2024.

Оскільки саме прийняття відповідачем оскаржуваних рішень про коригування митної вартості слугувало підставою для видання карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішень про коригування митної вартості протиправними та їх скасування є підставою для визнання протиправними та скасування сформованих Київською митницею карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Об`єднання цих вимог є належним способом захисту порушених прав позивача з урахуванням усталеної судової практики (постанова Верховного Суду від 17.05.2022 у справі № 809/506/17 ).

Водночас, суд звертає увагу, що подання до митного оформлення нових митних декларацій жодним чином не перешкоджає, не відміняє та не виключає права позивача на оскарження в судовому порядку рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті МД, прийнятих за первинно поданими МД, що також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 18.05.2022 у справі № 520/3246/2020, від 03.11.2022 у справі № П/811/1614/16.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нертус".

Щодо вимог позову про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 46 000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини третьої статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У ч. 7 ст. 134 КАС України вказано, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати професійної правничої допомоги надано до матеріалів справи копії: договору про надання правничої допомоги № 2301/23-ПД-01 від 23.01.2023, укладеного між Адвокатським об`єднанням "СПРАВАР" та ТОВ "Торговий дім "Нертус"; додаткової угоди № 3 від 06.05.2024 та додаткової угоди № 4 від 09.05.2024 до договору про надання правничої допомоги № 2301/23-ПД-01 від 23 січня 2023 року; додатку № 1 від 06.05.2024 (тарифікація юридичних послуг) до додаткової угоди № 1 від 06.05.2024; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2104 від 11.04.2018; ордеру про надання правничої (правової) допомоги; рахунок на оплату №62 від 07.05.2024.

Згідно з п.1.1 Договору про надання правничої допомоги № 2301/23-ПД-01 від 23 січня 2023 адвокатське об`єднання зобов`язується здійсни ти захист, представництво або ти інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для надання договору.

За умовами Додаткової угоди № 3 від 06.05.2024 розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів складає 25000,00 грн.

Так, згідно з описом робіт (наданих послуг) адвокатом надано: усну консультацію клієнту вартістю 5000,00 грн; правовий аналіз та вивчення письмових документів вартістю 3000,00 грн; надання правової інформації, вивчення, аналіз та підготовка нормативно-правової бази вартістю 5000,00 грн; підготовка, складення та направлення позовної заяви вартістю 12000,00 грн.

Опис робіт розрахований відповідно до додатку № 1 від 06.05.2024 (тарифікація юридичних послуг) до додаткової угоди № 1 від 06.05.2024.

За умовами Додаткової угоди № 4 від 09.05.2024 розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів складає 21000,00 грн.

Так, згідно з описом робіт (наданих послуг) адвокатом надано послуги з ведення адміністративної справи у Харківському окружному адміністративному суді, з урахуванням орієнтовної кількості судоднів трьох (участь адвоката у підготовчому засіданні та щонайменше участь у двох судових засіданнях при розгляді справи по суті) вартістю 21000,00 грн.

Згідно з платіжною інструкцією № 113322 від 20 травня 2024 року ТОВ "ТД "Нертус" сплатило Адвокатському бюро 25000,00 грн.

Дослідивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним та не є співмірним зі складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом, наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а сума, яка заявлена до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги, не є належним чином обґрунтованою на предмет її розміру, який визначений в позовній заяві.

Так, розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, справа є незначної складності.

Такі види правничої допомоги як: «правовий аналіз та вивчення письмових документів», «надання правової інформації, вивчення, аналіз та підготовка нормативно-правової бази» є фактично однією послугою адвоката, яка включає в себе правовий аналіз первинних документів, обрання належного способу захисту прав та підготовку позовної заяви до суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що підтвердженими витратами позивача на правничу допомогу, яка здійснена представником позивача, є сума 10000,00 грн. (надання консультації - 5000,00 грн, підготовка позовної заяви до суду - 5000 грн).

Такий розмір є співмірним із обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, а також значенням справи для сторони.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 420/1109/20.

Враховуючи висновок суду про задоволення позову, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 7588,06 грн (632338,32 грн х 1,5% х 0,8).

Водночас, позивач має право звернутися до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору у сумі 10 981,01 грн (18 569,07 грн 7588,06 грн).

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нертус" (вул. Нетіченська, буд. 25, офіс 21, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61010, ) до Київської митниці Державної митної служби України (бульвар Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ, 03124, ) про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100250/2024/000005/2 від 01.03.2024, № UA100250/2024/000008/2 від 21.03.2024, № UA100250/2024/000012/2 від 16.04.2024, прийняті Київською митницею Державної митної служби України.

Визнати протиправними та скасувати Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100250/2024/000043 від 01.03.2024, № UA100250/2024/000059 від 21.03.2024, № UA100250/2024/000083 від 16.04.2024, прийняті Київською митницею Державної митної служби України.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нертус" () судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7588 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 06 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України ().

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мороко А.С.