Справа № 635/6312/25
Суддя: Базов О. В.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/6312/25
Провадження № 2-а/635/23/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Базова О.В.

за участю секретаря Макаренко С.І.,

представника позивача Вознюка В.А. (поза межами зали суду),

представника відповідача Федюка Д.В. (поза межами зали суду),

третьої особи Ломакіна Д.М.

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Вознюк В.А. в інтересах ОСОБА_1 (далі також Позивач) звернувся до суду з позовною заявою, в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову від 03.08.2024 4АВ № 06786324, винесену інспектором Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі також Відповідач) стосовно ОСОБА_1 , та провадження у справі закрити.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27.08.2025 задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з вказаним адміністративним позовом, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 03.08.2024 стосовно Носенко О.С. складено постанову 4АВ N? 06786324 про адміністративне правопорушення, якою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі. Зазначена постанова складена інспектором Відповідача, та відповідно до вказаної постанови Позивач 02.08.2024 о 13 год. 37 хв. керувала транспортним засобом та перевищила дозволену швидкість, чим порушила вимоги п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Про вказану постанову Позивачеві стало відомо 31.07.2025 з повідомлення третьої особи. Вказану постанову Позивач не отримувала ні нарочно, ні електронно, ні поштою. Проте, Позивачка є власником автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 . Однак, даний автомобіль вона передала в користування ОСОБА_2 (надалі - Третя особа). Тобто, останній користується її автомобілем, саме він був за кермом автомобіля Позивачки в момент скоєння правопорушення.

Представник Позивача також вважає, що треба врахувати рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 N? 23-pп/2010, ухвалене у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини 1 статті 141 КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 141 КУПАП, яка передбачала, що до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Також представник Позивача просить стягнути з Відповідача судові витрати на надання правової допомоги у справі орієнтовно 10000 грн.

До позовної заяви долучено копію декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2024 рік, поданої ОСОБА_3 , в якій декларант зазначила, що має право користування автомобіля Honda Accord. Також надано копію свідоцтва про державну реєстрацію автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого визначено Позивачку, копії паспорту та ідентифікаційного коду Позивачки, скриншот щодо фіксації правопорушення постановою від 03.08.2025 4АВ N?06786324 з позначкою «сплачено».

Також у своєму клопотанні про поновлення процесуального строку на оскарження постанови представник Позивача також зазначив, що викладені у позовній заяві обставини може підтвердити Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні, який з січня 2023 року на законних підставах користується автомобілем Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 . Так, відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху України, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія відповідної на право керування транспортним засобом категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Ці обставини вказують на те, що ОСОБА_1 на законних підставах передала в користування ОСОБА_2 транспортний засіб, а також на те, що ОСОБА_1 не сковала правопорушення. Крім того, як стало відомо, ОСОБА_2 , користуючись транспортним засобом Honda Accord, ДНЗ: НОМЕР_3 , перевозив пасажира, ОСОБА_3 , яка в силу своєї роботи вимушена була задекларувати транспортний засіб Honda Accord, ДНЗ: НОМЕР_4 , як транспортний засіб, яким вона користується, оскільки ОСОБА_2 відвозив її на роботу та забирав з роботи (декларація додається).

У своєму відзиві на позовну заяву представник Відповідача Федюк Д.В. заперечив проти позовної заяви та зазначив про наступне.

Обставинами виникнення спірних правовідносин є подія 02.08.2024, о 13 год. 37 хв., за адресою: траса М05 «Київ Одеса» на 248 км (+169м), де за допомогою комплексу автоматичної фото/відео фіксації порушень правил дорожнього руху Каскад з серійним номером 093-1120 виявлений рух транспортного засобу HONDA ACCORD, реєстраційний номер НОМЕР_5 , зі швидкістю 144 км/год, що є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 34 км/год та порушенням пункту 12.9 (б) ПДР України. На підставі інформаційних файлів за результатами автоматичної фіксації події з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі інспектором ДПП Чебановою О.В. винесена постанова серії 4АВ № 06786324 від 03.08.2024 стосовно Позивача. При винесені вищевказаної постанови, інспектор керувалась положеннями ПДР України та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне водієм, а тому інспектори діяли в межах своїх повноважень і не порушували норм матеріального та процесуального права.

Також, стороною Відповідача проінформовано щодо застосування та юридичного та технічного обгрунтування технічного приладу Каскад з серійним номером 093-1120. Зокрема, правопорушення було зафіксоване технічним засобом Каскад, 093-1120, який отримав сертифікат перевірки типу № UA.TR.001 5-19 Rev.2, виданий ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ», дата видачі 17.09.2020, дійсний до 14.01.2029, який підтверджує відповідність типу технічного засобу «КАСКАД» вимірювальної техніки застосованим вимогам Технічного регламенту.

Відповідно до експертного висновку, зареєстрованого в Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України за № 1100 від 02.04.2020, технічний засіб КАСКАД відповідає вимогам нормативних документів з технічного захисту інформації в обсязі функцій, зазначених у документі «Комплекс фото/відео фіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «КАСКАД».

Відповідно до листа Департаменту захисту інформації від 29.06.2023 щодо чинності експертного висновку зазначено, що з урахуванням воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, та для забезпечення подальшого функціонування критичної інфраструктури України, реєстрів та інших важливих інформаційно-комунікаційних систем Адміністрацією Держспецзв`язку прийнято рішення продовжити термін дії експертних висновків на засоби технічного захисту інформації, строк дії яких закінчується з 24.02.2022, до кінця дії воєнного стану в Україні (копію листа додано). Номер свідоцтва про повірку технічного засобу та термін його дії (№ 22-01/28738 дійсний до 14.09.2024) зазначений у оскаржуваній постанові. Міжповірочний інтервал приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відео фіксації, відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1747 від 13.10.2016, становить один рік. У зв`язку з цим, технічний засіб КАСКАД 093-1120, яким зафіксоване правопорушення, додаткового сертифікату чи свідоцтва про повірку не потребує. Прилад здійснює вимір і фіксацію швидкості руху транспортних засобів автоматично, здійснені ним виміри також автоматично зберігаються відповідними медіафайлами, без будь-якого втручання працівників поліції. Тобто автор цих медіафайлів є сам прилад, а їх цілісність та автентичність підтверджується вищезазначеними сертифікатом перевірки типу № UA.TR.001 5-19 Rev.2 від 17.09.2020; експертним висновком № 1100 від 02.04.2020; свідоцтвом про повірку № 22-01/28738 дійсний до 14.09.2024.

Заперечуючи проти інших доводів позовних вимог, представник Відповідача зазначив про наступне.

Щодо тези про неотримання Позивачем постанови зазначено, що у позовній заяві представник Позивача повідомив, що «вказану постанову позивач не отримувала ні наручно, ні електронно, ні засобами поштового зв`язку». Вказане твердження є правильним, проте воно саме по собі не свідчить про допущення Відповідачем будь-яких порушень, а навпаки підтверджує факт обізнаності позивача про існування оскаржуваної постанови задовго до звернення до суду. В оскаржуваній постанові міститься посилання на офіційний сервіс перевірки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі. За допомогою індивідуального ідентифікатора доступу позивач мала можливість отримати повну інформацію щодо обставин вчиненого правопорушення, переглянути медіафайли фіксації перевищення швидкісного режиму, а також відомості про стадію виконання постанови.

Із зазначених відомостей убачається, що постанова від 03.08.2024 була виконана шляхом сплати штрафу вже 07.08.2024, тобто у межах пільгового десятиденного строку.

Відповідно до частини сьомої статті 2791 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі рекомендованим листом у разі її невиконання шляхом сплати 50 % розміру штрафу протягом десяти днів з дня винесення. Якщо ж постанова вважається виконаною, її надсилання здійснюється лише за зверненням особи.

Таким чином, з огляду на те, що позивач добровільно сплатила штраф у пільговий строк, обов`язок відповідача щодо направлення копії постанови позивачу не виникав.

Отже, доводи Позивача про ненадсилання постанови не можуть свідчити про протиправність дій відповідача.

Щодо тези сторони Позивача «Притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила правопорушення» представик Відповідача заперечує та не погоджується з вищевказаним твердженням представника позивача, адже воно в повній мірі суперечить чинним приписам КУпАП.

Звернуто увагу, що представник Позивача на початку позову зазначив, що позивачем було передано в користування транспортний засіб Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_2 . Законодавчо передбачено механізм передачі транспортного засобу іншій особі, з можливістю накладення подальших адміністративних стягнень на таку особу.

Відповідно до «Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів», що затверджений Постановою КМУ від 08.10.2022 № 1145, належний користувач фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 142 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування.

Також, відповідно до статті 2793 КУпАП, законодавець надає можливість звільнення відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 142 КУпАП від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, у разі якщо особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

ОСОБА_2 не звертався до Департаменту патрульної поліції з відповідною заявою щодо вчинення ним адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги вищевказане, законодавець передбачив два превенційних механізми щодо накладення адміністративних стягнень на осіб, які керували транспортними засобами та здійснили адміністративні правопорушення, що зафіксовані в автоматичному режимі. Позивачем було проігноровано вищевказані законодавчі можливості та просто передано транспортний засіб в користування третій особі. Така пасивна поведінка Позивача, як зазначає представник Відповідача, говорить про те, що оскаржувана постанова накладена в межах чинного законодавства без будь-яких процесуальних порушень.

Щодо посилання представника Позивача на статтю 61 Конституції України, з обґрунтуванням індивідуального характеру юридичної відповідальності, зауважено про те, що на цей час Конституційним Судом України розглядається конституційна скарга ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України частини першої статті 142 КУпАП. Беручи до уваги вказаний розгляд конституційної скарги, до моменту відповідного рішення Конституційного Суду України, посилання на порушення Конституції України при застосуванні положень частини першої статті 142 КУпАП є безпідставними та передчасними.

При цьому представник Відповідача вказує, що позиція, висловлена у рішенні Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 не є релевантною до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем.

У вищевказаній справі Конституційний Суд України перевіряв відповідність статті 141 КУпАП на відповідність Конституції України. Натомість порядок притягнення позивача до адміністративної відповідальності з подальшим накладенням адміністративного регламентований статтею 142 КУпАП.

При вирішенні питання щодо витрат на професійну правничу допомогу представник Відповідача зазначає, що розмір таких витрат в розмірі 10000 грн. є необґрунтованим, надмірним та таким, що продиктований наміром безпідставного збагачення.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У пункті 269 цього Рішення Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також- чи була їх сума обґрунтованою

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат з огляду на частину дев`яту статті 139 КАС України суд враховує:

чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору,

значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути нарепутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

поведінка сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду

справи, зокрема подання явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне підтвердження або заперечення певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону ця процедура є обов`язковою) та врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадія розгляду, на якій відповідні дії вчинялись.

Крім того, з цього питання Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи, - ухвала Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 335/9780/15.

Разом з тим, колегією суддів Верховного Суду у постанові від 19.01.2023 №345/136/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення. Тому встановлені представником Позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. є необґрунтованими, завищеними, та непропорційними, так як справа вважається малозначною, матеріали справи не містять великої кількості інформації, що виключає необхідність аналізу великого обсягу даних.

Позивач ОСОБА_1 про слухання справи була повідомлена безпосередньо під особистий підпис, в судовому засіданні участі не брала, пояснення не надавала.

В судовому засіданні представник Позивача Вознюк В.А. в режимі відеоконференції підтримав позовну заяву, надав пояснення по її суті, зазначив, оскільки на момент зафіксованого правопорушення автомобілем Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_5 , керував ОСОБА_2 , адміністративна відповідальність за нього не може бути покладена на Позивача ОСОБА_1 .

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

В суді у якості третьої особи взяв участь ОСОБА_2 , який надав пояснення про те, що з січня 2023 року користується автомобілем Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , свою вину у вчинення правопорушення визнав.

Представник Позивача та Ломакін Д.М. обґрунтованих заперечень проти наявності факту події правопорушення, зафіксованого оскаржуваною постановою серії 4АВ № 06786324 від 03.08.2024 стосовно Позивача, не висловили.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши надані відеозаписи, встановив наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 68 Конституції України закріплює, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне

правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, вирішуючи питання стосовно законності постанови, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до принципу презумпції невинуватості обов`язок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Отже, обов`язок доказування по адміністративній справі законом покладено на відповідача, тобто відповідач повинен довести суду правомірність складання вищезазначеної постанови.

Відповідно до п. 4 мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 р. N? 23-рп/2010 Конституційного суду України адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Постановами Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2021 р. у справі N? 11-1219сап19 та від 2 вересня 2021 р. у справі N? 11-97сап20 визначено, що презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Частина п`ята статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Пункт 1.1 ПДР відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлює єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно із пунктом 1.3 ПДР.

Пункт 1.9 ПДР зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділом 12 ПДР, а саме пунктом 12.1 ПДР визначено, що водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, який перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Загальні обмеження швидкості, зокрема пунктом 12.4 ПДР, поширюється на всю територію України. У населених пунктах, рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю 50 км/год. На окремих ділянках поза населеними пунктами обмеженням швидкості встановлене на рівні 110 км/год.

Разом з тим, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Статтею 142 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Частиною 7 статті 258 КУпАП визначено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі встановлюються статтями 2791 - 2794 КУпАП та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі» затвердженою наказом № 13 Міністерства внутрішніх справ України від 13 січня 2020 року (далі Інструкція).

Згідно зі ст. 2791 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у ч. 1 ст. 142 цього Кодексу. За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень. Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 7 статті 2791 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині 1 статті 142 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). За зверненням особи постанова про накладення адміністративного стягнення, що вважається виконаною, надсилається рекомендованим листом на її адресу протягом п`яти днів з моменту отримання звернення.

Відповідно до Інструкції, при опрацюванні уповноваженим поліцейським матеріалів автоматичної фіксації та встановлення факту учинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, цим уповноваженим поліцейським виноситься сформована Системою в автоматизованому режимі адміністративна постанова без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Форму постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, наведено в додатку 1 Інструкції.

Частиною першою статті 142 КУпАП визначено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб. Вищевказаний імперативний припис КУпАП визначає про те, що під час фіксації та накладення адміністративного стягнення за правопорушення, що зафіксоване в автоматичному режимі, не здійснюється ідентифікація особи-водія, а встановлюється приналежність особи до права власності на транспортний засіб.

Відповідно до «Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів», що затверджений Постановою КМУ від 08.10.2022 № 1145, належний користувач фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 142 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Враховуючи зазначені положення законодавства, зібрані у справі докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суд враховує, що проти факту події правопорушення, зафіксованого оскаржуваною постановою серії 4АВ № 06786324 від 03.08.2024 стосовно ОСОБА_1 обґрунтовані доводи та заперечення стороною Позивача, а також Третьою особою не заявлено, обставини самого правопорушення не оспорюються.

Разом з цим, ОСОБА_1 як власник автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 у відповідності до ст. 142 КУпАП несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно телекомунікаційних системах).

Як встановлено, Позивач не скористалась правом внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача відповідного транспортного засобу, яким може бути Третя особа, про що представником Відповідача надано належні та вичерпні дані.

Іншим чином доведення встановлення іншої особи, відповідальної за обов`язки дотримання вимог ПДР, та відповідно, покладення передбаченої законом відповідальності за можливі їх порушення, не передбачено.

Суд в цілому погоджується з доводами представника Відповідача, у т.ч. з тим, що правова позиція, висловлена у рішенні Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 не є релевантною до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем щодо встановлення суб`єкта відповідальності за порушення ПДР.

Таким чином, інспектором Відповідача при винесені постанови у справі про адміністративне правопорушення врахована наявність доказів вчинення адміністративного правопорушення у розумінні статті 251 КУпАП, відсутність в матеріалах автоматичної фіксації даних про протиправне використання зафіксованого транспортного засобу або його номерних знаків іншими особами, відсутність обставин, що виключають адміністративну відповідальність, та при цьому зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам статті 283 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову. Відповідно до вимог ст. 139 КАС України понесені судові витрати позивачем стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.152, 251, 268, 276, 283, 287-289 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 243-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки https://hr.hr.court.gov.ua.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , юридична адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 .

Суддя Базов О.В.

.