Справа № 990/301/25
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 990/301/25

провадження № 11-352заі25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді-доповідача Губської О. А.

суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Гімона М. М., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., МазураМ. В., Мартєва С. Ю., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.

за участю:

секретаря судового засідання - Олеярника М. І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Петренко Ю. В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 серпня 2025 року у справі № 990/301/25 (судді Ханова Р. Ф., Гончарова І. А., Олендер І. Я., Хохуляк В. В., Юрченко В. П.) за позовом ОСОБА_2 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_2 (далі також - позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі також - ВККС України, Комісія, відповідач, скаржник), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України від 2 червня 2025 року № 62/ас-25 (далі також - спірне рішення, рішення № 62/ас-25);

- зобов`язати Комісію повторно розглянути питання щодо підтвердження здатності ОСОБА_2 здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що спірне рішення Комісії є протиправним, необґрунтованим, немотивованим та таким, що підлягає скасуванню, через порушення принципів вмотивованості адміністративного акта, об`єктивності, пропорційності та права позивача на доступ до публічної служби.

3. Стосовно необґрунтованості висновку про «істотну невідповідність» щодо джерел доходів (пункти 72 - 95 спірного рішення) та порушення принципу належного внутрішнього переконання Комісії позивач вказує на те, що Комісія покликається на «неспростований сумнів» щодо можливості правомірного формування його активів за рахунок задекларованих доходів у період з 2014 по 2021 роки. Однак, на думку ОСОБА_2 , цей «сумнів» не підкріплений конкретним аналізом наданих ним доказів та пояснень, що є прямим порушенням вимог щодо «усебічного, повного та об`єктивного розгляду усіх матеріалів», про що вказує Верховний Суд у справі № 9901/135/19.

4. Позивач зазначає, що він надавав детальні пояснення (пункти 78, 80 спірного рішення) щодо структури його доходів та доходів його колишньої дружини ОСОБА_3 , включаючи:

- роботу над довгостроковими проєктами з «гонораром успіху», що передбачає отримання значних сум нерівномірно (пункт 80 спірного рішення);

- здійснення адвокатської діяльності «pro bono» (дві справи);

- отримання гонорарів через адвокатське об`єднання (пункт 80 спірного рішення);

- використання спільного бюджету подружжя, включаючи доходи дружини від підприємницької діяльності та продажу нерухомості (пункт 78 спірного рішення).

5. Довідка з Пенсійного фонду України (форма ОК-5), надана ОСОБА_2 (пункт 81 спірного рішення), на його думку, підтверджує доходи ОСОБА_3 за період 2014-2021 років у сумі 318 926 грн.

6. Окремо позивач звернув увагу на те, що Комісія не відобразила та не врахувала відомості про значно більший дохід ОСОБА_3 як фізичної особи - підприємця за 2021- 2023 роки. Хоча відповідні податкові декларації були надані до Комісії разом із поясненнями та запереченнями щодо інформації, зазначеної у висновку Громадської ради доброчесності (далі - ГРД). Згідно з поданими деклараціями, її дохід від підприємницької діяльності становив: за 2021 рік - 804 650,00 грн, за 2022 рік - 274 540,32 грн, за 2023 рік - 725 320,58 грн. Вказаний факт, на думку ОСОБА_2 , свідчить про неповний та необ`єктивний розгляд Комісією наданих доказів.

7. Також позивач акцентує увагу на тому, що отримання позики в червні 2021 року в розмірі 40 000 доларів США (пункт 45 спірного рішення) пояснює джерела коштів для придбання майнових прав на дві квартири (в будинку, що будується) в Одесі загальною оплаченою вартістю 1 270 877 грн у 2021 році (пункт 86 спірного рішення), а також придбання спільної часткової власності на квартиру в Одесі вартістю 1 297 800 грн у 2018 році (пункт 85 спірного рішення).

8. ОСОБА_2 наголошує на тому, що Комісія не надала правової оцінки цим поясненням та наданим позивачем документам, обмежившись лише констатацією наявності «сумніву» та виразів на зразок «наважується на придбання» (пункт 94 спірного рішення). Такий підхід, на думку позивача, не відповідає вимогам щодо «належної мотивації його висновку: встановлення обставин, що мають значення… посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення; оцінка доводів та аргументів особи», як це зазначив Верховний Суд.

9. Щодо непослідовності, відсутності логіки та зловживання дискреційними повноваженнями Комісією, які полягають у зміні оцінки порушень, позивач звертає увагу на таке.

10. Перша палата Комісії в рішенні від 6 травня 2025 року № 6/ас-25 визнала, що помилки ОСОБА_2 щодо недекларування фінансових зобов`язань та недекларування доходів батька є «суттєвими», і знизила загальний бал на 45 балів за критерієм «сумлінність».

11. Пленарний склад Комісії у пункті 96 спірного рішення вказав: «Щодо інших обставин, зазначених у висновку ГРД, на переконання Комісії, суддя надав обґрунтовані пояснення». Це означає, як стверджує ОСОБА_2 , що ці порушення, за які було знято 45 балів, фактично не були визнані визначальними.

12. Проте одночасно пленарний склад Комісії перекваліфікував висновок щодо джерел походження доходів із «суттєвої» на «істотну» невідповідність (пункт 95 спірного рішення), що стало основною причиною негативного рішення.

13. Така зміна формулювання без конкретного правового обґрунтування відмінностей між «суттєвою» та «істотною» невідповідністю, на думку позивача, є прикладом юридичної тавтології та свідчить про відсутність чітких критеріїв і суб`єктивність оцінки Комісії (пункт 95 спірного рішення).

14. Покликаючись на висновок Верховного Суду у справі № 9901/135/19, позивач зазначив, що обґрунтування вмотивованості ухваленого рішення лише дискреційністю повноважень та виключною компетенцією Комісії також не може вважатися достатнім. Ця зміна термінології без належного пояснення порушує принцип правової визначеності та створює умови для довільного застосування критеріїв.

15. Щодо порушення принципу вмотивованості та суб`єктивізм у формулюваннях рішення ОСОБА_2 зазначає таке.

16. Використання у рішенні таких виразів, як «неспростований сумнів» (пункт 94 спірного рішення), «на переконання Комісії» (пункт 96 спірного рішення), є суто оціночним та відображає лише суб`єктивне сприйняття членів Комісії, а не об`єктивний аналіз доказів. Ці формулювання не підтверджені аналітичними або числовими даними і не можуть слугувати належною правовою підставою для висновку про невідповідність критеріям доброчесності.

17. На думку позивача, це прямо суперечить висновкам Верховного Суду, який наголошує на неприпустимості ухвалення рішень на підставі лише «внутрішнього переконання» без всебічного та об`єктивного розгляду всіх матеріалів справи та належного мотивування. Ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків.

18. Також позивач звертає увагу на порушення відповідачем принципу презумпції доброчесності та права на справедливу оцінку, зокрема, з тих підстав, що Комісія не врахувала презумпцію доброчесності кандидата, поклавши тягар доведення «відсутності сумнівів» щодо доходів позивача виключно на нього, замість об`єктивного аналізу всіх наданих доказів.

19. Замість індивідуалізованої оцінки конкретної ситуації ОСОБА_2 , Комісія, на думку позивача, покликалася на загальні припущення, що є порушенням його права на справедливу та неупереджену оцінку.

20. Додатково позивач звертає увагу на результати голосування під час ухвалення спірного рішення (6 «за», 7 «проти» - пункт 97 спірного рішення), які не дозволили набрати необхідних голосів, що вказує на відсутність абсолютної впевненості членів Комісії щодо невідповідності ОСОБА_2 .

21. Узагальнюючи доводи адміністративного позову, ОСОБА_2 вказав, що рішення № 62/ас-25 є необґрунтованим, немотивованим, непропорційним і таким, що порушує його права як учасника конкурсу на публічну службу. Воно не відповідає принципам справедливості, правової визначеності, об`єктивності та законності, оскільки ухвалене без належного аналізу фактів, з використанням суб`єктивних формулювань та без дотримання вимог до вмотивованості адміністративних актів, що встановлені законодавством та підтверджені сталою судовою практикою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

22. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 25 серпня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_2 до ВККС України про визнання протиправним та скасував рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнив. Визнав протиправним та скасувати рішення № 62/ас-25 про визнання ОСОБА_2 таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді. Зобов`язав ВККС України повторно розглянути питання щодо підтвердження здатності ОСОБА_2 здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді з урахуванням правової оцінки, наданої Верховним Судом у цьому рішенні. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ВККС України на користь ОСОБА_2 1211, 20 грн судового збору.

23. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що межі дискреції ВККС України у процесі розв`язання питання про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду Комісією цього питання, як і ухвалене за результатом цього процесу рішення, мають бути зрозумілими як кандидату на посаду судді, стосовно якого розглядалося питання, так і незалежному сторонньому спостерігачеві. Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку рішення має демонструвати, приміром, що доводи / пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, якими мотивами та критеріями керувалася Комісія, коли оцінювала цього кандидата.

24. Оцінюючи вмотивованість спірного рішення, суд першої інстанції вказав на те, що, ухвалюючи це рішення із зазначенням про неспростовні сумніви, зумовлені незначним доходом позивача та його діями, спрямованими на придбання об`єктів нерухомості, Комісія не надає жодної оцінки правочинам, спрямованим на продаж майна ОСОБА_2 та його дружини, та можливості витратити кошти, отримані в результаті реалізації вказаних правочинів, на купівлю нового нерухомого майна.

25. Окрім того, рішення Комісії не містить беззаперечних обґрунтувань щодо неможливості ОСОБА_2 та його дружини повернути отриманий у 2018 року кредит у сумі 30000 доларів в період до кінця 2021 року.

26. Щодо набуття майнових прав на дві квартири в місті Одесі, відповідно до договорів асоційованого членства у споживчому товаристві «Будова-арт» від 16 червня 2021 року № 2/116 та «Будова-фінанс» від 16 червня 2021 року № 2/68-БФ, вартість яких сукупно становить 1 270 877 грн, Комісія в спірному рішенні не встановила, хто саме став набувачем майнових прав, чи перебували ці особи на момент укладення договорів у шлюбі та, відповідно співвідношення їх фінансового внеску з метою набуття вказаних прав на момент укладення договору, так і до завершення здійснення відповідних виплат.

27. Знову ж таки, рішення Комісії не містить беззаперечних обґрунтувань щодо неможливості ОСОБА_2 повернути отриманий у 2021 року кредит у сумі 40 000 доларів у період до листопада 2023 року, з урахуванням доходів позивача у 2022 - 2023 роках, як і не оцінено доводів позивача щодо можливості передати майнові права кредитору у разі неможливості сплатити кредит.

28. Щодо зазначення в розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2022 рік відповідних коштів суд першої інстанції звернув увагу на те, що спірне рішення не містить жодних обґрунтованих сумнівів щодо можливості декларування ОСОБА_2 відповідних сум у 2022 році.

29. Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність висновків, що містяться в спірному рішенні, оскільки Комісія не надала належного обґрунтування щодо прийняття або відмови у прийнятті доводів ОСОБА_2 стосовно його доходів та, відповідно, можливості здійснювати правочини, спрямовані на отримання майнових прав.

30. Указані висновки суду стали підставою для задоволення позову.

Короткий зміст та обґрунтування апеляційної скарги

31. ВККС України не погодилася з рішенням Касаційного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року та подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

32. На обґрунтування своїх доводів Комісія вказала, що за результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з позивачем, а також голосувань під час закритого обговорення за відповідними показниками - незалежність, чесність, неупередженість, сумлінність, непідкупність, дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті, законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу - сумарний бал, отриманий ОСОБА_2 за цими критеріями, становить 240 балів із 300 можливих, що є вищим за 75 % (240 балів) максимально можливого бала, а тому Комісія у складі Першої палати виснувала, що позивач відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.

33. Покликаючись на абзац другий частини першої статті 88 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ«Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402- VІІІ), відповідач вказав, що у зв`язку з наявністю висновку ГРД питання про підтвердження або непідтвердження здатності кандидата на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді вирішувала Комісія у пленарному складі.

34. Наголошуючи на тому, що рішення № 62/ас-25 є обґрунтованим, прийнятим на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, зазначає таке.

35. Підставою для ухвалення Комісією спірного рішення слугував неспростований обґрунтований сумнів щодо рівня життя кандидата на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 задекларованим ним доходам. При ухваленні спірного рішення Комісія у пленарному складі погодилась із висновком Комісії у складі Першої палати про те, що з погляду стороннього спостерігача виникає обґрунтований сумнів у достовірності інформації про рівень справжніх доходів позивача за період з 2014 до 2021 року.

36. Скасовуючи рішення Комісії, суд першої інстанції як на підставу для задоволення позову вказав, що Комісія при ухваленні спірного рішення не надала беззаперечних обґрунтувань висновків щодо фінансової неспроможності ОСОБА_2 .

37. Однак такі висновки суду є помилковими, оскільки Закон № 1402-VІІІне покладає на Комісію обов`язку наводити саме беззаперечні обґрунтування та докази чи здійснювати оцінку обставин за стандартами судового розгляду. Проведення кваліфікаційного оцінювання не є тотожним судовому розгляду. Комісія не є судовим органом і не зобов`язана оцінювати докази чи факти за судовими стандартами, зокрема застосовувати такі категорії, як «беззаперечність» та «належність / допустимість доказів» у розумінні процесуального права. Комісія застосовує інші механізми, зокрема має місце виникнення або залишення неспростованого обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата визначеним законом критеріям.

38. Встановлення відповідності кандидата на посаду судді критеріям кваліфікаційного оцінювання не передбачає юридичної кваліфікації правочинів або детального аналізу всіх фінансових операцій, як це відбувається, наприклад, у межах судового розгляду. Замість цього Комісія керується стандартом обґрунтованого сумніву, який формується на підставі аналізу сукупності інформації, фактів, обставин, пояснень кандидата та інших матеріалів, що дають підстави для висновку про відповідність або невідповідність кандидата вимогам до судді.

39. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неправильно здійснив тлумачення пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VІІІ, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права і є підставою для скасування судового рішення.

40. Зважаючи на встановлені обставини, оцінивши надані позивачем пояснення щодо його доходів та доходів його дружини, документи та інформацію, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_2 , наявність такого юридичного факту, як рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 травня 2021 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , Комісія у пленарному складі не погодилась із висновком Комісії у складі Першої палати, викладеним у рішенні від 6 травня 2025 року № 6/ас-25, дійшла висновку, що відповідні обставини свідчать не про «суттєву» невідповідність позивача показникам професійної етики та доброчесності, а про «істотну» невідповідність останнього таким показникам.

41. Оцінивши надані ОСОБА_2 як усні, так і письмові пояснення щодо відсутності у нього офіційних доходів (у 2015, 2017, 2020, 2021 роках), інформацію щодо доходів дружини ОСОБА_2 , врахувавши той факт, що подружжя ОСОБА_4 проживало окремо та не вело спільного господарства, Комісія у пленарному складі погодилась із висновком Комісії у складі Першої палати стосовно того, що з погляду стороннього спостерігача виникає обґрунтований сумнів у достовірності інформації про рівень справжніх доходів ОСОБА_2 з 2014 до 2021 року та у співвідношенні рівня життя останнього задекларованим ним доходам.

42. Тому під час ухвалення спірного рішення у Комісії у пленарному складі залишився неспростованим сумнів: як людина, яка мала незначні доходи, а в окремі роки взагалі їх не мала, наважилась на придбання об`єктів нерухомості, отримання в позику сум, що кратно перевищують раніше отримані доходи, і водночас має ресурси для повернення отриманих позик, підтримання рівня життя сім`ї, розвитку підприємницької діяльності, здатності надавати юридичні послуги безоплатно та акумулювати значні суми коштів на рахунках і в готівці.

43. Натомість, ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції не дослідив повно й об`єктивно всіх обставин справи, неправомірно поклавши на Комісію обов`язок надання беззаперечного обґрунтування щодо кожного доводу позивача.

44. Такий підхід суперечить як природі повноважень Комісії, що діє в межах конкурсної процедури та перевіряє доброчесність кандидата, так і положенням Закону № 1402-VІІІ, які вимагають від Комісії достатньої, але не вичерпної мотивації рішень. Таким чином, висновки суду ґрунтуються на неправильному розумінні змісту та меж повноважень Комісії, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

45. На порушення пункту 3 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) під час ухвалення спірного рішення адміністративний суд неправильно застосував норми законодавства. Зокрема, суд помилково інтерпретував приписи частини першої та пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VІІІщодо зазначення у рішенні Комісії мотивів, з яких остання дійшла відповідних висновків.

46. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду не надав належної правової оцінки обставинам справи, оскільки не встановив передбачених статтею 88 Закону № 1402-VІІІ підстав для скасування рішення Комісії, зокрема не встановив відсутності в ньому мотивів, натомість вийшов за межі судового контролю, підміняючи дискреційні повноваження Комісії власною оцінкою обставин та фактів, які були предметом її розгляду.

47. Суд першої інстанції не надав жодної оцінки наданим у судовому засіданні 25 серпня 2025 року уповноваженим представником Комісії поясненням щодо порядку підтримання рішення Комісії у складі Першої палати від 6 травня 2025 року № 6/ас-25 пленарним складом Комісії у разі наявності висновку ГРД про невідповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності, який регламентований частиною першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ.

48. Судовий розгляд справи мав своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень, що не відповідає запровадженим статтею 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

49. У решті відповідач звертає увагу на те, що фактичні обставини справи і зібрані докази свідчать про те, що Комісія при здійсненні своїх повноважень не вийшла за межі своєї компетенції і при реалізації дискреційних повноважень дотрималася вимог до діяльності суб`єктів владних повноважень, закріплених у частині другій статті 2 КАС України. Так, Комісія дискреційне повноваження використала з метою, з якою воно було надано; з урахуванням принципу обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), пропорційно, розсудливо.

Позиція позивача щодо апеляційної скарги ВККС України

50. ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу ВККС України не погоджується з наведеними в ній доводами, стверджує, що вони не спростовують правильності висновків Касаційного адміністративного суду в рішенні від 25 серпня 2025 року про підстави для задоволення позовних вимог, законності та обґрунтованості цього рішення.

51. На переконання ОСОБА_2 , ВККС України безпідставно зазначила про, те що суд першої інстанції перебрав дискрецію Комісії. Він констатував, що висновок ВККС України про «істотну невідповідність» ґрунтується на неповному аналізі фінансових даних і є недостатньо обґрунтованим. Це є класичним застосуванням функцій контролю, визначених статтями 2, 77, 317-318 КАС України, а не втручанням у дискрецію. Контроль законності та обґрунтованості - це прямий конституційний обов`язок суду, а не порушення дискреційних повноважень органу.

52. Позивач зазначає, що у спірного рішенні відсутній детальний причинно-наслідковий розклад: не встановлено, як саме рухи коштів (позики / повернення / доходи) співвідносяться із правочинами щодо активів. Це, на його думку, є фундаментальним дефектом мотивації, який сам по собі зумовлює незаконність такого рішення.

53. Стосовно негативного висновку ГРД звернув увагу, що він лише змінює процедуру (переносить питання в пленарний склад), але не знімає з ВККС України обов`язку самостійно, на підставі власного повноцінного аналізу довести істотність невідповідності. Так само й «арифметика голосів» (недобір 9 голосів «за») не може підміняти матеріальну (фактичну) мотивацію. Рішення має ґрунтуватися на фактах і логіці, а не на статистиці голосування. Процедурні посилання не замінюють вимогу повної й переконливої мотивації.

54. Для всебічного оцінювання доброчесності релевантні всі законні джерела коштів, що пояснюють походження майна у відповідні періоди, включаючи: заробітну плату, підприємницькі (ФОП) доходи, доходи подружжя (як спільні кошти), позики. Виключення з поля зору частини цих джерел спотворює фінансову картину та грубо порушує вимоги повноти і безсторонності. Документально підтверджені ФОП-доходи та сімейні надходження мають прямий вплив на оцінку законності джерел активів. Ігнорування цих доказів ВККС України є вибірковістю, що суперечить обов`язку всебічного та повного з`ясування обставин.

55. Висновок Комісії про «істотну невідповідність» має бути переконливим для стороннього спостерігача. ВККС України не пояснила, чому саме наведені епізоди (які можна пояснити сімейними доходами та позиками) є настільки значущими, що вони перекреслюють високі бали за особистою та соціальною компетентностями та ставлять під сумнів здатність здійснювати правосуддя. Відсутність такого аналізу свідчить про надмірність і необґрунтованість обраного заходу. Наслідок, обраний відповідачем, є надмірним і непропорційним у світлі обставин справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції

56. Рішенням ВККС України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами та доповненнями) оголошено конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, зокрема в апеляційних адміністративних судах.

57. 30 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Комісії із заявою про допуск до участі в конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного адміністративного суду, оголошеному рішенням ВККС України від 14 вересня 2023 року, як особа, яка відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону № 1402-VIII, а також просив провести стосовно нього кваліфікаційне оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

58. За рішенням ВККС України від 4 березня 2024 року № 105/ас-24 ОСОБА_2 допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів.

59. Рішеннями Комісії від 11 вересня 2024 року № 270/зп-24 (зі змінами) та від 9 грудня 2024 року № 316/ас-24 призначено кваліфікаційний іспит у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), та визначено черговість етапів його проведення (перший етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду; другий етап - тестування когнітивних здібностей; третій етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду).

60. Рішенням Комісії від 23 жовтня 2024 року № 333/зп-24 затверджено кодовані та декодовані результати тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації апеляційного адміністративного суду.

61. Рішенням Комісії від 22 січня 2025 року № 19/зп-25 затверджено кодовані та декодовані результати тестування когнітивних здібностей, складеного 16 січня 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23.

62. Рішеннями Комісії від 12 березня 2025 року № 48/зп-25 та № 49/зп-25 затверджено кодовані та декодовані результати практичного завдання, виконаного 24 та 25 лютого 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних адміністративних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), а також затверджено загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23.

63. З огляду на зазначені вище рішення Комісії ОСОБА_2 отримав такі результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23: когнітивні здібності - 45,9 бала, знання історії української державності - 40 балів, знання у сфері права та спеціалізації суду - 122 бали, здатність практичного застосування знань у сфері права у суді відповідного рівня та спеціалізації - 113,5 бала.

64. Загальна кількість отриманих ОСОБА_2 балів за кваліфікаційний іспит - 321,4 бала із 400 можливих, що свідчить про підтвердження ОСОБА_2 здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм професійної компетентності.

65. Згідно з рішенням Комісії від 12 березня 2025 року № 49/зп-25 до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), допущено 67 кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів, які успішно склали кваліфікаційний іспит, зокрема ОСОБА_2 . Цим рішенням установлено, що другий етап «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), проводиться у складі Першої палати ВККС України.

66. До Комісії 24 квітня 2025 року надійшов висновок ГРД про невідповідність кандидата на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики.

67. ГРД зазначила у висновку, що кандидат не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики за показником «відповідність рівня життя задекларованим доходам» (підпункти 1 і 3 пункту 22 Єдиних показників для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), затверджених рішенням Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2024 року № 3659/0/15-24) (далі - Єдині показники).

68. У кандидата відсутня переконлива інформація про законні джерела походження його доходів.

69. Відповідно до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків кандидат у період з 2003 року до 2022 року отримав 139 021 гривню доходу. Крім того, у 2015, 2017, 2020, 2021 роках він не мав жодного офіційного доходу.

70. ОСОБА_2 у своїх поясненнях ГРД зазначив, що працював над довгостроковими проєктами, які передбачали оплату за результатом (гонорар успіху), забезпечував своє життя за рахунок спільних коштів подружжя та коштів, заощаджених за попередні роки.

71. Додатково ГРД надала інформацію, яка сама по собі не стала підставою для висновку про невідповідність кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики, але має бути врахована під час оцінювання.

72. У деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за 2022 та 2023 роки, ОСОБА_2 зазначав право користування автомобілем LEXUS GS 350, 2008 року випуску, власником якого є третя особа.

73. Кандидат у поясненнях ГРД вказав, що тимчасово користувався автомобілем безоплатно за усною домовленістю з власницею та її чоловіком (його клієнтом).

74. У декларації за 2022 рік ОСОБА_2 відобразив два об`єкти незавершеного будівництва (дві квартири у місті Одесі). Однак у кандидата не було доходів у 2021 році, а до цього він мав незначні доходи.

75. ОСОБА_2 пояснив, що спільно з ОСОБА_3 набув майнові права на квартири площею 35 м2 та 47,8 м2 у місті Одесі на підставі договорів асоційованого членства у споживчих товариствах «Будова-фінанс» та «Будова-арт». Для сплати пайових внесків він у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 уклав договір позики на суму 40 000 доларів США. Кошти було спільно повернуто протягом 2022- 2023 років за рахунок доходів від підприємницької діяльності його та ОСОБА_3 .

76. Водночас ГРД вказувала, що кандидат у деклараціях за 2022, 2023 роки не зазначив відомостей про фінансові зобов`язання.

77. У деклараціях за 2022-2024 роки ОСОБА_2 вніс відомості про свого батька у розділі 2.2 «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування», однак у розділі 11 «Доходи» немає відомостей про його доходи.

78. Відповідно до довідки з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів батько кандидата отримував дохід у 2022-2024 роках.

79. Кандидат у поясненнях ГРД вказав, що у розумінні статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» батько не є членом сім`ї, оскільки вони не проживають спільно, не ведуть спільного побуту, не мають взаємних прав та обов`язків.

80. У декларації за 2023 рік кандидат зазначив дохід від зайняття підприємницькою діяльністю у сумі 1 408 436 грн, однак за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків виявлено, що кандидат за IV квартал 2023 року отримав дохід, виплачений самозайнятій особі, в сумі 1 564 928,68 грн.

81. У декларації за 2023 рік кандидат зазначив про отримання заробітної плати за сумісництвом від ТОВ «МАРАТУС» у сумі 35 823 грн, однак згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ТОВ «Маратус» виплачено заробітну плату кандидату за 2023 рік у сумі 44 500 грн.

82. З метою сприяння своєчасному ознайомленню із висновком ГРД Комісія 24 квітня 2025 року надіслала кандидату його електронну копію та запропонувала надати пояснення і копії підтверджувальних документів за наявності.

83. Крім того, з метою уточнення відомостей про кандидата на посаду судді та формування досьє, ОСОБА_2 запропоновано надати пояснення та копії підтверджувальних документів (за наявності) стосовно додаткових питань, що виникли у члена Комісії - доповідача.

84. На адресу Комісії 2 травня 2025 року надійшли пояснення кандидата щодо обставин, викладених у листі Комісії від 24 квітня 2025 року з копіями підтверджувальних документів.

85. Комісією у складі Першої палати проведено співбесіду з кандидатом 6 травня 2025 року.

86. Під час співбесіди Комісією обговорено результати дослідження досьє, відповідність кандидата показникам критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також критерію доброчесності та професійної етики.

87. Рішенням Комісії у складі Першої палати від 6 травня 2025 року № 6/ас-25 визначено, що за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 набрав 644,9 бала. Питання про підтвердження або непідтвердження здатності кандидата на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді винесено на розгляд Комісії у пленарному складі.

88. 2 червня 2025 року Комісія у пленарному складі провела співбесіду з ОСОБА_2 за результатами якої ухвалено рішення № 62/ас-25, яким визнала його таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.

89. Підставами для зазначеного висновку слугували викладені нижче обставини життя ОСОБА_2 .

90. ОСОБА_2 у період з 2014 року і до моменту проведення співбесіди провадить індивідуальну адвокатську діяльність, а також обіймає посади в юридичних особах, що надають юридичні послуги.

91. За даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, рівень доходів кандидата починаючи з 2014 року є відносно низьким. Зокрема, у 2014 році - 4 635 грн, 2016 році - 2 грн, 2018 році - 7 567 грн, 2019 році - 12 800 грн. Крім того, у 2015, 2017, 2020, 2021 роках кандидат не отримав жодного доходу.

92. Згідно з наданими поясненнями кандидат у 2021 році отримав офіційний дохід у розмірі 59 541 грн від посольства США. Однак цей дохід не відображено в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

93. Отже, сумарний дохід ОСОБА_2 за 8 років (2014- 2021 роки) становив 84 545 грн.

94. Кандидат у своїх письмових поясненнях від 30 квітня 2025 року зазначив, що, дійсно, мав незначний дохід у 2015-2021 роках. Протягом спільного життя з ОСОБА_3 (до 2021 року включно) сім`я утримувалась за рахунок спільного бюджету подружжя, включаючи доходи від підприємницької діяльності, заробітну плату, грошові кошти, отримані від продажу належної їй нерухомості.

95. Під час співбесіди 6 травня 2025 року з кандидатом обговорювалось питання відсутності офіційних доходів у 2015, 2017, 2020, 2021 роках.

96. На уточнювальне запитання члена Комісії - доповідача щодо відсутності офіційних доходів у 2015, 2017, 2020, 2021 роках та одночасну наявність судових рішень у цих роках щодо здійснення представництва інтересів у судах ОСОБА_2 надав відповідь із поясненням, що здійснював адвокатську діяльність безкоштовно (probono). Крім того, у межах адвокатської діяльності він не є прямим отримувачем гонорару від клієнта, оскільки таким отримувачем є адвокатське об`єднання. Кошти адвокатського об`єднання накопичувались із метою їх використання, наприклад, у проєктах автоматизації робочих процесів. Також ОСОБА_2 пояснив, що працює зі справами, що передбачають «гонорар успіху», в яких наразі тривають судові процеси.

97. На підтвердження отриманих дружиною доходів кандидат надав довідку з Пенсійного фонду України від 15 квітня 2025 року (форма ОК-5). Згідно з цією довідкою з 2014 до 2021 року дружина кандидата ОСОБА_3 отримала такі доходи: у 2014 році - 4 990 грн, у 2015 році - 2 756 грн, 2016 році - 17 262 грн, у 2017 році - 38 400 грн, 2018 році - 36 269 грн, у 2019 році - 46 750 грн, у 2020 році - 93 652 грн, у 2021 році 78 847 грн. Усього за 2014-2021 роки - 318 926 грн.

98. Оцінюючи наведені вище пояснення, Комісія взяла до уваги, що згідно з рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11 травня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ними розірвано. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 14 червня 2021 року.

99. Відповідно до вказаного вище рішення суду, обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначила, що з листопада 2019 року до листопада 2020 року сторони проживали окремо з метою вирішення доцільності подальшого збереження шлюбу, продовжують проживати окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач у судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» подав заяву, у якій позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу.

100. Також Комісія зазначила, що у вказаний період подружжя мало суттєві витрати.

101. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 20 січня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули у спільну часткову власність квартиру у місті Одеса вартістю 1 297 800 грн (договір купівлі-продажу від 20 січня 2018 року № 60).

102. У 2021 році ОСОБА_2 з дружиною набули майнові права ще на дві квартири в місті Одесі. Згідно з наданими договорами асоційованого членства у споживчих товариствах «Будова-арт`від 16 червня 2021 року № 2/116 та «Будова-фінанс» від 16 червня 2021 року № 2/68-БФ вартість майнових прав сукупно становила 1 270 877 грн.

103. Комісія не оминула увагою і той факт, що кандидат має двох дітей - 2011 і 2015 років народження, зробивши висновок про те, що підтримання навіть мінімального матеріального забезпечення потреб сім`ї з 4 осіб вимагає суттєвого рівня доходу.

104. Також Комісія вказала на те, що в розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2022 рік ОСОБА_2 декларував готівкові кошти - 20 000 доларів США та кошти, розміщені на банківських рахунках, - 299 924 гривні.

105. Комісія у пленарному складі вказала на те, що з погляду стороннього спостерігача виникає обґрунтований сумнів у достовірності інформації про рівень справжніх доходів кандидата з 2014 до 2021 року, та водночас звертає увагу на співвідношення рівня життя кандидата і задекларованих доходів.

106. У спірному рішенні Комісія наголосила на тому, що доброчесність судді є наріжним каменем довіри до суду. Вона передбачає не лише чесність в ухваленні рішень, але й прозорість у фінансових питаннях, відсутність сумнівів щодо походження майна та статків, що є проявом «найвищого ступеня довіри» до суддів, особливо тих, хто претендує на посаду в апеляційному суді.

107. Відповідно до пункту 22 Єдиних показників рівень життя кандидата на посаду судді відповідає задекларованим доходам, якщо рівень його майнового стану не викликає у звичайної розсудливої людини обґрунтованого сумніву в можливості правомірного його формування за рахунок задекларованих доходів, отриманих із законних джерел.

108. Ухвалюючи спірне рішення, Комісія вказала, що у неї залишився неспростованим сумнів: як людина, яка мала незначні доходи, а в окремі роки взагалі їх не мала, наважується на придбання об`єктів нерухомості, отримання в позику сум, що кратно перевищують раніше отримані доходи, і водночас має ресурси для повернення отриманих позик, підтримання рівня життя сім`ї, розвитку підприємницької діяльності, здатності надавати юридичні послуги безоплатно, акумулювати значні суми коштів на рахунках і в готівці.

109. Комісія у пленарному складі дійшла до висновку, що встановлені під час дослідження досьє обставини свідчать не про «суттєву» невідповідність показникам професійної етики та доброчесності, а про істотну невідповідність таким показникам.

110. Не погодившись із рішенням № 62/ас-25 позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рух апеляційної скарги

111. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 1 жовтня 2025 року відкрила апеляційне провадження за скаргою ВККС України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 серпня 2025 року, ухвалою від 22 жовтня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) на 18 грудня 2025 року, а ухвалою від 18 грудня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи на 12 лютого 2026 року.

Позиція Великої Палати Верховного Суду

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

112. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про таке.

113. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

114. За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

115. Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

116. Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

117. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

118. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (частина перша статті 78 КАС України).

119. Відповідно до частини третьої статті 127 Конституції України на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.

120. На підставі частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

121. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.

122. У частині першій статті 92 Закону № 1402-VIII визначено, що ВККС України є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.

123. Частиною першою статті 69 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови.

124. Статтею 28 Закону № 1402-VІІІ установлено, що суддею апеляційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, а також відповідає одній із таких вимог:

1) має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років;

2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років;

3) має досвід професійної діяльності адвоката, у тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення, щонайменше сім років;

4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше сім років.

125. Пунктом 2 частини першої статті 79-2 цього Закону встановлено, що ВККС України проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79-3 Закону № 1402-VІІІ.

126. Згідно із частинами другою, четвертою статті 79-3 Закону № 1402-VІІІ в конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 цього Закону.

127. ВККС України:

1) на підставі поданих документів встановлює відповідність особи вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду та формує його досьє. Відповідність особи критеріям компетентності, доброчесності та професійної етики встановлюється Комісією під час проведення її кваліфікаційного оцінювання як кандидата на посаду судді;

2) проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду;

3) проводить спеціальну перевірку стосовно кандидатів на посаду судді, допущених до етапу дослідження досьє та проведення співбесіди кваліфікаційного оцінювання, відповідно до статті 75 цього Закону. Результати спеціальної перевірки враховуються при ухваленні рішення Комісії за результатами кваліфікаційного оцінювання;

4) за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності таких кандидатів здійснювати правосуддя у відповідному суді, визначає рейтинг для участі у конкурсі кандидатів, які підтвердили здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, визначає переможця конкурсу на зайняття вакантної посади судді у відповідному суді та ухвалює рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.

128. Частинами першою, другою статті 83 Закону № 1402-VІІІ встановлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією з метою визначення здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

129. Відповідно до частини п`ятої статті 83 Закону № 1402-VІІІ порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС України.

130. Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджено рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 22 січня 2025 року № 20/зп-25 (далі - Положення № 20/зп-25).

131. Пунктами 1.1 та 1.4 розділу 1 Положення № 20/зп-25 передбачено, що кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення ВККС України здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за критеріями компетентності (професійна, особиста, соціальна), доброчесності та професійної етики. Основними принципами кваліфікаційного оцінювання є автономність, запобігання конфлікту інтересів, об`єктивність, неупередженість, прозорість, публічність, рівність умов для суддів (кандидатів на посаду судді).

132. Пунктом 5.10 Положення № 20/зп-25 встановлено, що кандидат на посаду судді не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики у разі встановлення невідповідності хоча б одному показнику, визначеному пунктом 2.13 цього Положення.

133. Згідно з пунктом 2.13 Положення № 20/зп-25 відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: незалежність, чесність, неупередженість, сумлінність, непідкупність, дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті, законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім?ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статус.

134. Згідно з пунктом 12 Положення № 20/зп-25 кількість балів за результатами оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики може бути знижена на 15 балів за кожне виявлене порушення (одне суттєве або декілька менш суттєвих) правил та/або норм. Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, якщо остаточна кількість набраних ним балів є меншою 225.

Відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється членами Комісії шляхом оцінки відповідності визначеним показникам.

135. Оцінка відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв особистої та соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх встановлення (пункт 5.1 Положення № 20/зп-25).

136. Згідно із пунктом 5.9 цього Положення Комісія керується презумпцією, відповідно до якої суддя (кандидат на посаду судді) відповідає критеріям доброчесності та професійної етики. Ця презумпція є спростовною, а рівень такої відповідності підлягає з`ясуванню під час кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді).

137. Відповідно до частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС України можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.

138. Частиною другою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.

139. Згідно із частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

140. Велика Палата Верховного Суду не встановила обставин чи підстав для скасування спірного рішення, визначених пунктами 1-3 статті 88 Закону № 1402-VIII.

141. Оцінюючи спірне рішення в аспекті його відповідності пункту 4 частини четвертої статті 88 Закону № 1402-VIII, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого.

142. Предметом спору є рішення ВККС України № 62/ас-25, яким визнано ОСОБА_2 таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.

143. Це рішення Комісія ухвалила у пленарному складі, враховуючи наявність висновку ГРД про невідповідність кандидата на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики [в межах конкурсу на зайняття вакантної посади судді апеляційного адміністративного суду].

144. Реагуючи насамперед на доводи апеляційної скарги щодо меж судового контролю у цій справі, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо.

145. При цьому, якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному з визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

146. У свою чергу, ВККС України є уповноваженим суб`єктом з питань проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді та прийняття рішення за його результатами, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якого поширюються вимоги, встановлені статтею 2 КАС України.

147. Велика Палата Верховного Суду підтверджує, що повноваження Комісії стосовно оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого органу, який на постійній основі діє в національній системі судоустрою.

148. Жоден суб`єкт, у тому числі й суд, не вправі втручатися у здійснення Комісією компетенції щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів.

149. Повноваження Комісії стосовно оцінки встановлених щодо кандидата на посаду судді обставин на предмет відповідності його критерію доброчесності є дискреційними. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів Комісії.

150. Мета дискреції (розсуду) адміністративного органу зводиться до того, що:

- завдяки дискреції забезпечується індивідуалізація та справедливість вирішення тих або інших справ, оскільки вони розглядаються в межах конкретних обставин, які можуть бути враховані відповідним суб`єктом;

- такі повноваження сприяють адміністративній гнучкості, дозволяючи адміністративним органам, які приймають рішення, адаптуватися до мінливих обставин та пріоритетів (за умови дотримання обмежень законності та розумності) та сприяють підвищенню ефективності (раціональності) та оперативності управлінської діяльності;

- дискреція дозволяє максимально повно врахувати права, свободи та інтереси приватної особи і особливо під час їх зважування з публічним інтересом.

151. Разом з тим наділення ВККС України свободою розсуду під час оцінки відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності не означає, що такий розсуд не має меж. У всякому випадку межа розсуду виключає свавільність дій та використання наданих повноважень не з легітимною метою, тобто не з метою, задля досягнення якої повноваження надані. Іншими словами, процедура оцінювання кандидата повинна бути правовою. У свою чергу правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципів законності та верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

152. Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним потрібно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

153. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) послідовно висловлює правову позицію, згідно з якою надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права, і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення від 2 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», від 2 серпня 1984 року у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства»).

154. Правовладдя вимагає, щоб будь-яка дискреція не була так необмеженою, щоб стати потенційно свавільною. Жодна дискреція не може бути юридично безмежною.

155. Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції Комісії у конкурсній процедурі на посаду судді апеляційного суду, зокрема і ухвалення рішення за результатами проведення співбесіди з кандидатами, не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, наприклад, що доводи / пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чим керувалася Комісія, коли оцінювала цього кандидата.

156. Отже, відповідаючи на порушені в апеляційній скарзі питання, Велика Палата Верховного Суду має перевірити викладені у спірному рішенні висновки ВККС України на предмет їхньої об`єктивності та обґрунтованості, оскільки це є ключовим питанням правового спору в розглядуваній справі.

157. Як зазначалося вище, Комісія ухвалила спірне рішення щодо відповідності позивача як кандидата на посаду судді критерію доброчесності та професійної етики, маючи неспростованимсумнів: як людина, яка мала незначні доходи, а в окремі роки взагалі їх не мала, наважується на придбання об`єктів нерухомості, отримання в позику сум, що кратно перевищують раніше отримані доходи, і водночас має ресурси для повернення отриманих позик, підтримання рівня життя сім`ї, розвитку підприємницької діяльності, здатності надавати юридичні послуги безоплатно, акумулювати значні суми коштів на рахунках і в готівці.

158. Суд першої інстанції установив, що Комісія, роблячи такий висновок, звернула увагу на такі обставини:

1) сумарний дохід ОСОБА_2 за 8 років (2014-2021 роки) становив 84 545 грн, при цьому у 2015, 2017, 2020 та 2021 роках у ОСОБА_2 відсутній офіційний дохід;

2) сумарний дохід ОСОБА_3 (дружина ОСОБА_2 , у шлюбі до червня 2021 року) в період з 2014 року до 2021 року - 318 926 грн;

3) здійснення подружжям суттєвих витрат, а саме:

- набуття у спільну часткову власність квартири в місті Одесі вартістю 1 297 800 грн (договір купівлі-продажу від 20 січня 2018 року № 60);

- набуття майнових прав на дві квартири в місті Одеса, відповідно до договорів асоційованого членства у споживчих товариствах «Будова-арт» від 16 червня 2021 року № 2/116 та «Будова-фінанс» від 16 червня 2021 року № 2/68-БФ, вартість яких сукупно становить 1 270 877 грн;

4) декларування ОСОБА_2 в розділі «Грошові активи» декларації за 2022 рік готівкових коштів 20 000 доларів США та коштів, розміщених на банківських рахунках, - 299 924 гривні;

5) підтримання мінімального матеріального забезпечення потреб сім`ї з 4 осіб вимагає суттєвого рівня доходу.

159. Пункт 22 Єдиних показників передбачає, що рівень життя судді (кандидата на посаду судді) відповідає задекларованим доходам, якщо рівень його майнового стану не викликає у звичайної розсудливої людини обґрунтованого сумніву в можливості правомірного його формування за рахунок задекларованих доходів, отриманих із законних джерел, якщо, зокрема, але не виключно:

1) у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування зазначено все майно судді (кандидата на посаду судді), що має бути внесено до декларації згідно із Законом України «Про запобігання корупції», а задекларована вартість такого майна відповідає вартості набуття чи останній грошовій оцінці;

2) суддя (кандидат на посаду судді) та/чи члени його сім`ї відчужили об`єкти цивільних прав за оплатним договором за ціною, що істотно не відрізняється від ринкової;

3) суддя (кандидат на посаду судді) здійснював витрати, розмір яких відповідає його рівню життя, задекларованим доходам.

160. У цьому контексті слід урахувати, що частина дев`ята статті 69 Закону № 1402- VIII установлює умови визначення відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності, які законодавець пов`язує з наявністю / відсутністю обґрунтованих сумнівів у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.

161. За змістом пункту 6.24 Положення № 20/зп-25 під час співбесіди обов`язково обговорюються із суддею (кандидатом на посаду судді) дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.

162. Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників з метою ухвалення остаточного рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді (підпункти 6.21.1-6.21.3 пункту 6.21 Положення № 20/зп-25).

163. Отже, з урахуванням приписів частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402-VIII оцінювання кандидата на посаду судді за критерієм доброчесності здійснюється ВККС України фактично лише за внутрішнім переконанням, що об`єктивно зумовлює підвищені вимоги до мотивування (обґрунтованості) відповідних сумнівів Комісії та її рішень у конкурсній процедурі на посаду судді апеляційного суду, зокрема рішень, у яких Комісія констатувала наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики.

164. Слід ураховувати, що поняття «обґрунтовані сумніви» в адміністративному судочинстві означає, що сумніви повинні бути підкріплені конкретними фактами або доказами, які можуть викликати сумнів у правильності або законності певного рішення, дії чи бездіяльності, а також достовірності наданих (у цьому випадку) кандидатом на посаду судді відповідних пояснень, які Комісія ставить під сумнів. Ці сумніви не можуть бути простою підозрою чи відчуттям членів Комісії, а повинні базуватись на реальних фактах або обставинах, що дозволяють обґрунтовано сумніватися в певних подіях, фактах чи твердженнях.

165. Це означає, що сумніви не можуть бути просто суб`єктивними, вони повинні мати об`єктивну основу (мають підтверджуватися фактичними даними, документами, розрахунками, ґрунтуватися на доказах), яка може бути перевірена і оцінена судом (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2024 року у справі № 990/139/24, від 20 листопада 2025 року у справі № 990/148/24).

166. Належна мотивація рішення ВККС України (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура вирішення цього питання.

167. В обсязі з`ясованих обставин цієї справи Велика Палата Верховного Суду не може погодитися з тим, що висловлений у спірному рішенні висновок ВККС України має належне обґрунтування.

168. Повертаючись до суті спору Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ВККС України у спірному рішенні дійшла висновку, зокрема, про наявність неспростованих сумнівів, зумовлених незначним доходом позивача та його діями, спрямованими на придбання об`єктів нерухомості. Тут ідеться про придбання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спільну часткову власність квартири у місті Одесі у 2018 році та набуття ними майнових прав на дві квартири в місті Одесі у 2021 році.

169. Так, у поясненнях наданих до ВККС України, ОСОБА_2 зазначав, що джерелом походження коштів на придбання у спільну часткову власність з ОСОБА_3 квартири у місті Одесі вартістю 1 297 800 грн, стали:

- кошти, отримані ОСОБА_3 від продажу квартири у 2017 році (згідно з умовами договору купівлі-продажу від 21 серпня 2017 року продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 здійснено за 102 636, 52 грн);

- кошти, отримані ОСОБА_2 (частки 1/3, 1/6) та його батьком ОСОБА_5 (частки 1/3, 1/6) від продажу спільної квартири (згідно із умовами договору від 15 січня 2018 року продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2 , здійснено за 336 800 грн);

- позика в сумі 30 000 доларів США, отримана від ОСОБА_6 .

170. Однак зміст спірного рішення свідчить про те, що ВККС України, зазначаючи про неспростовні сумніви, зумовлені незначним доходом позивача та його діями, спрямованими на придбання об`єктів нерухомості, не надала оцінки указаним правочинам, щодо продажу майна ОСОБА_2 та його дружиною, та можливості витратити кошти, отримані в результаті реалізації вказаних правочинів на купівлю нового нерухомого майна, у тому числі з урахуванням отриманої позики.

171. Щодо набуття майнових прав на дві квартири в місті Одесі, відповідно до договорів асоційованого членства у споживчих товариствах «Будова-арт» від 16 червня 2021 року № 2/116 та «Будова-фінанс» від 16 червня 2021 року № 2/68-БФ, вартість яких сукупно становить 1 270 877 грн, ОСОБА_2 пояснював, що для сплати пайових внесків він у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 уклав договір позики ОСОБА_6 на суму 40 000 доларів США.

172. У контексті цього суд першої інстанції слушно вказав і на те, що Комісія в спірному рішенні не встановила, хто саме став набувачем майнових прав на квартири в місті Одесі, чи перебували ці особи на момент укладення договорів у шлюбі, та, відповідно не з`ясувала співвідношення їх фінансового внеску з метою набуття вказаних прав як у момент укладення договору, так і до завершення здійснення відповідних виплат.

173. Велика Палата Верховного Суду не залишає поза увагою твердження скаржника про те, що Комісія не є органом, уповноваженим оцінювати правочини з точки зору їх юридичної дійсності або дотримання сторонами формальних вимог до оформлення договорів. Водночас як сам скаржник правильно зазначає, Комісія в межах перевірки критерію доброчесності має право аналізувати обставини, пов`язані з майновими операціями, з метою оцінки прозорості та обґрунтованості фінансових дій кандидата. Проте Комісія, висловлюючи сумніви в аспекті наведених вище обставин, належним чином такого аналізу не здійснила.

174. Щодо позики, отриманої позивачем та його дружиною у 2018 році у сумі 30 000 доларів США та у 2021 році у сумі 40 000 доларів США, слід зазначити таке.

175. Відповідно до пояснень ОСОБА_2 позичені кошти у 2018 році поверталися поступово за рахунок доходів, зокрема, ОСОБА_3 . Позичені кошти у 2021 році спільно поверталися з літа 2022 до листопада 2023 року за рахунок доходів від підприємницької діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 108).

176. ВККС України у рішенні № 62/ас-25 встановила у період з 2014-2021 років отримання доходів ОСОБА_3 у загальній сумі 318 926 грн, ОСОБА_2 у це й же період - 84 545 грн.

177. Згідно із відомістю з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період із січня по грудень 2022 року сума нарахованого доходу ОСОБА_2 склала 382 600 грн. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за 2023 рік обсяг його доходу за звітний період становив 1 544 928,68 грн (т. 1, а. с. 104-107).

178. Відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 у 2022 рік обсяг її доходу за звітний період становив 274 540, 32 грн, у 2023 році - 725 320,58 грн (т. 1, а. с. 98-101).

179. Також з матеріалів справи убачається, що за договором купівлі-продажу квартири від 8 вересня 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було продано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , за 149 315 грн (т. 1, а. с. 90).

180. Комісія роблячи висновок про отримання в позику сум, що перевищують раніше отримані доходи, та ставлячи під сумнів наявність ресурсів для їх повернення, не оцінювала можливості / неможливості ОСОБА_2 повернути отриманий у 2021 році кредит у сумі 40 000 доларів США в період до листопада 2023 року з урахуванням доходів позивача у 2022-2023 роках та зважаючи на спільне повернення цієї суми з ОСОБА_3 , як і не надала оцінки можливості / неможливості ОСОБА_2 та його дружини повернути отриману в 2018 року кредит суму 30 000 доларів США в період до кінця 2021 року з урахуванням зазначених вище обставин, вибірково пославшись на деякі з них.

181. Щодо зазначення в розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2022 рік готівкових коштів у сумі 20 000 доларів США та коштів, розміщених на банківських рахунках у розмірі 299 924 грн, то у спірному рішенні наявне тільки посилання на таку обставину, однак воно не містить жодних обґрунтованих сумнівів щодо можливості декларування ОСОБА_2 відповідних сум у 2022 році.

182. У решті висновки ВККС України щодо відсутності ресурсу в кандидата на підтримання рівня життя сім`ї, розвитку підприємницької діяльності та здатності надавати юридичні послуги безоплатно зроблені фактично на підставі припущень, адже спірне рішення містить лише посилання на певні обставини, які стосуються доходів позивача та його трудової діяльності, однак без зазначення жодних мотивів, які спонукали б відповідача дійти такого висновку.

183. Втручання спірними рішеннями ВККС України у гарантоване статтею 8 Конвенції право позивача на повагу до особистого життя в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру не було необхідним і пропорційним, оскільки сталося без належного з`ясування та обґрунтування підстав, належно не мотивовано з наданням оцінки поясненням кандидата на посаду судді.

184. Такий висновок жодним чином не спростовує і не може спростувати посилання відповідача на дискрецію ВККС України у спірних правовідносинах, адже виключність повноважень Комісії у процедурі оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду не звільняє Комісію від обов`язку належним чином мотивувати рішення, у якому вона констатувала наявність обґрунтованого сумніву / неспростованого сумніву щодо доброчесності кандидата на посаду судді.

185. Щодо покликань відповідача про відсутність необхідної кількості голосів, визначеної абзацом другим частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII, для прийняття рішення про визнання ОСОБА_2 таким, що підтвердив свою здатність здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що змістом цієї норми визначено, що, якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, ВККС України може ухвалити вмотивоване рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане двома третинами голосів призначених членів Комісії, але не менше ніж дев`ятьма голосами.

186. Відтак наведеною нормою закону визначено порядок підтримання рішення колегії Комісії в пленарному її складі за наявності «негативного» висновку ГРД, що, однак, не нівелює необхідності належного мотивування ВККС України рішення про непідтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.

187. Наведеними висновками спростовуються доводи відповідача про перебирання судом на себе повноважень суб`єкта владних повноважень, у цьому випадку ВККС України.

188. Зважаючи на встановлені обставин цієї справи, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що відсутність у рішенні № 62/ас-25 докладного аналізу і мотивованої оцінки усіх доводів позивача, які не є очевидно необґрунтованими, не можна визнати незначною формальністю або недоліком, що не має істотного значення та не впливає на законність і обґрунтованість такого рішення ВККС України у цілому. Це свідчить про невідповідність спірного рішення вимогам пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII та критерію обґрунтованості, визначеному статтею 2 КАС України, що є підставою для визнання його протиправним і скасування.

189. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

190. На переконання Великої Палати Верховного Суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду цієї справи, суд першої інстанції розглянув та надав їм оцінку в повній мірі.

191. Міркування і твердження відповідача в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

192. Згідно із частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

193. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

194. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

195. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а зазначеного рішення - без змін.

Судові витрати

196. Згідно із частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

197. Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то й перерозподілу судових витрат вона не здійснює.

Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 серпня 2025 року у справі № 990/301/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач О. А. Губська

Судді:О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко М. М. Гімон А. А. Ємець Л. Ю. Кишакевич В. В. Король С. І. Кравченко О. В. Кривенда М. В. Мазур С. Ю. Мартєв Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець І. В. Ткач В. Ю. Уркевич Н. В. Шевцова