Справа № 160/9196/24
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2026-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 160/9196/24

адміністративне провадження № К/990/49316/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - І. В. Желєзний,

суддів - Білак М. В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року (суддя Юркова Е. О.) і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року (головуючий суддя Ясенова Т. І., судді Суховаров А. В., Головко О. В.) у справі № 160/9196/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), у якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові прийняття рішення про зняття та виключення із військового обліку ОСОБА_1 у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон на підставі заяви від 04 січня 2024 року;

- зобов`язати відповідача, розглянути заяву ОСОБА_1 про зняття та виключення із військового обліку у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон та прийняти рішення про зняття та виключення із військового обліку у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон та видати відповідну довідку.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 січня 2024 року звернувся до відповідача із заявою про зняття його з військового обліку та прийняття на зберігання військово-облікового документа у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання. Листом № 1396 від 02 лютого 2024 року відповідачем відмовлено у знятті з обліку на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2232-XII) та пункту 53 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі - Порядок № 1487).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року, позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові прийняття рішення про зняття та виключення із військового обліку ОСОБА_1 у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон на підставі заяви від 04 січня 2024 року. Зобов`язано відповідача, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 січня 2024 року про зняття та виключення із військового обліку у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

4. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач підпадає під підстави визначені пунктом 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232-XII, для зняття його з військового обліку у відповідача, оскільки підставою для розгляду заяви позивача про зняття його з військового обліку є повідомлення органу Державної міграційної служби України про надання дозволу про виїзд за кордон на постійне проживання на строк більше трьох місяців за межі України (підтверджується рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області № 1201.4.1-22584/1201.4-23 від 30 листопада 2023 року).

5. Відповідач як суб`єкт владних повноважень в межах його повноважень розглянув заяву позивача про зняття його з військового обліку у зв`язку із вибуттям за межі України на постійне місце проживання, жодних зауважень до поданого пакету документів не висловив, проте жодного рішення за результатами заяви не прийняв, натомість лише процитував норми пункту 53 Порядку № 1487 та статтю 55 Конституції України, чим допустив протиправну бездіяльність.

6. Не погоджуючись із рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року, відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог

7. На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що військовозобов`язані громадяни України, які вибули на строк більше трьох місяців за межі України, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232-XII підлягають зняттю з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки. Такі військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за місцем консульського обліку в закордонних дипломатичних установах України.

8. Право на зняття з обліку військовозобов`язаних, мають особи які вже вибули на строк більше трьох місяців за межі України, а не які вибувають.

9. З урахуванням наведеного вище, позивачка просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року в частині визначення періодів нарахування та виплати грошового забезпечення, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а в іншій частині залишити без змін.

Позиція інших учасників справи

10. У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначив, що відповідач помилково вважає, що право на зняття з обліку військовозобов`язаних, мають особи які вже вибули на строк більше трьох місяців за межі України, а не які вибувають.

11. У зв`язку з викладеним позивач просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Рух касаційної скарги

12. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 04 березня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі № 160/9196/24.

13. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 вересня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, головуючим суддею визначено Желєзного І. В., суддів Білак М. В. та Мельник-Томенко Ж. М.

14. Ухвалою від 25 лютого 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

15. Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 № 4079 від 06 червня 2022 року, а також тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 22 листопада 2018 року є обмежено придатним до проходження військової служби.

16. 04 січня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття його з військового обліку та прийняття на зберігання військово-облікового документа у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання.

17. До заяви позивач долучив повідомлення Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області № 1201.4.1-22584/1201.4-23 від 30 листопада 2023 року щодо прийнятого рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Чехії ОСОБА_1 , що є підставою для зняття з військового обліку відповідно до вимог абзацу 3 пункту 1 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232-XII.

18. Листом № 1396 від 02 лютого 2024 року відповідачем повідомлено, що « … під час дії воєнного стану Ви, як військовозобов`язаний не підлягаєте зняттю з військового обліку за п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 53 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487».

19. Позивач вважає, що підставою для розгляду його заяви про зняття з військового обліку є рішення органу Державної міграційної служби України про надання дозволу про виїзд за кордон на постійне проживання.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ КАСАЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

20. Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

21. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

22. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).

23. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

25. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» від 23 лютого 2022 року № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення №154 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

26. Відповідно до пункту 1 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

27. Пунктом 8 Положення №154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

28. Пунктом 22 Порядку № 1487 визначено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону № 2232-XII.

29. Відповідно до пункту 79 Порядку № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього.

30. Згідно з пунктом 53 Порядку № 1487 зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які виїжджають за кордон на строк більше трьох місяців, здійснюється після особистого прибуття їх до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки з документами, що підтверджують виїзд за кордон. Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які виїжджають за кордон на строк до трьох місяців, з військового обліку не знімаються.

31. Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач отримав рішення Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області № 1201.4.1-22584/1201.4-23 від 30 листопада 2023 року щодо оформлення виїзду на постійне місце проживання до Чехії.

32. 04 січня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття його з військового обліку та прийняття на зберігання військово-облікового документа у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання.

33. 02 лютого 2024 року відповідач листом № 1396 повідомив позивача, що « … під час дії воєнного стану Ви, як військовозобов`язаний не підлягаєте зняттю з військового обліку за п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 53 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487».

34. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що зазначений вище лист у відповідності до Закону № 2232-XII та Порядку № 1487 не є рішенням суб`єкта владних повноважень при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

35. Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

36. Статтею 15 Законом України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

37. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

38. У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

39. У цій справі Суд також уважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі "Suominen v. Finland", заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

40. Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2023 року у справі № 420/14943/21 сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень; відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

41. Як убачається із листа-відповіді від 02 лютого 2024 року № 1396, відповідач, за результатами розгляду заяви позивача щодо зняття його з військового обліку, висловив позицію про неможливість зняття з військового обліку під час дії воєнного стану із посиланням на норми Закону № 2232-XII та Порядку № 1487.

42. Тобто відповідач не залишив звернення позивача без розгляду та не утримався від надання відповіді по суті, а повідомив заявника про негативний результат його розгляду, зазначивши конкретні підстави відмови.

43. Ураховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків судів попередніх інстанцій, що лист відповідача від 02 лютого 2024 року № 1396 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки такий відповідає законодавчо встановленим вимогам щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості. Повідомляючи позивача про відсутність підстав для зняття його (як військовозобов`язаного) з військового обліку за пунктом 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232-XII та пункту 53 Порядку 1487, відповідач своє рішення про відмову в задоволенні заяви позивача довів йому в письмовій формі з посиланням на правові підстави (пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232-XII, пункту 53 Порядку № 1487), мотиви відмови та роз`яснення порядку оскарження. Отже, за змістом і правовими наслідками він має ознаки індивідуального акта (рішення) суб`єкта владних повноважень, а не суто інформаційної відповіді.

44. Положення КАС України передбачають можливість оскарження в адміністративному порядку як нормативно-правових актів, так й індивідуальних актів.

45. Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень має особа, щодо якої цей акт прийнятий, або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

46. У межах заявленого позову позивач оскаржує рішення, яким йому відмовлено у знятті з військового обліку під час дії військового стану за пунктом 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232-XII та пункту 53 Порядку № 1487.

47. Захист права - це використання передбачених законом можливостей (інструментів) для поновлення свого порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права.

48. Спірне рішення про відмову позивачу у знятті з військового обліку є актом індивідуальної дії, безпосередньо стосується суб`єктивного права позивача, яке може бути об`єктом судового захисту, а тому породжує для позивача право на захист, тобто право на звернення до суду із цим адміністративним позовом.

49. Право на судовий захист та можливість оскарження до суду рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень передбачено статтею 5 КАС України.

50. Повертаючись до оцінки правомірності прийняття оспорюваного рішення, що є предметом спору у цій справі, Верховний Суд звертає увагу на те, що воно прийнято під час дії в Україні правового режиму воєнного стану.

51. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 грудня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

52. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, а надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня).

53. Пунктом 2 Указу № 64/2022 постановлено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом № 389-VIII заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

54. Пунктом 3 цього ж Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону № 389-VIII.

55. Досліджуючи зміст оскаржуваних судових рішень у цій справі, колегія суддів констатує, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки мотивам відмови позивачу у знятті з військового обліку, викладеним відповідачем у листі від 02 лютого 2024 року № 1396. Як убачається з матеріалів справи, зазначеним листом відповідач повідомив позивача про відмову у знятті з військового обліку з посиланням на приписи Закону № 2232-XII (у тому числі статті 37) та на дію обмежень, пов`язаних із воєнним станом, які, на переконання відповідача, унеможливлюють зняття військовозобов`язаного з обліку з підстави виїзду за межі України у цей період.

56. Колегія суддів звертає увагу, що наявність мотивованого повідомлення про відмову у цій справі свідчить про розгляд заяви та визначеність позиції відповідача; відтак предметом судового контролю є відповідність такої відмови вимогам закону.

57. Водночас суд першої інстанції, відтворивши загальний зміст листа, фактично зосередився на формальній кваліфікації листа-відповіді як такого, що не є рішенням суб`єкта владних повноважень, і на цій підставі дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача. При цьому суд не з`ясував і не навів міркувань, з яких випливало б, чому наведені у листі підстави відмови (застосування Закону № 2232-XII та обмеження, зумовлені воєнним станом) не підлягають застосуванню до позивача або не можуть обґрунтовувати відмову у спірних правовідносинах.

58. Суд апеляційної інстанції так само не надав оцінки мотивам відмови по суті, а зазначив, що відповідач жодного рішення за результатами розгляду заяви не прийняв, кваліфікувавши це як протиправну бездіяльність та констатував, що позивач підпадає під підстави пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону № 2232-XII для зняття його з військового обліку у відповідача. Проте такий висновок не підкріплено встановленням і аналізом обставин, необхідних для перевірки мотиву відмови, наведеного відповідачем, зокрема посилання на обмеження воєнного стану як самостійна підстава відмови.

59. Отже, суди попередніх інстанцій, зосередившись на формальній оцінці листа-відповіді та дійшовши передчасного висновку про те, що він не має ознак рішення суб`єкта владних повноважень, фактично не здійснили судової перевірки по суті - правомірності викладеної у ньому відмови, обґрунтованої зазначеними підставами. Водночас така письмова відмова, що містить визначену правову позицію відповідача, є проявом його владного волевиявлення і підлягає судовому контролю щодо відповідності вимогам закону.

60. Ненадання судами попередніх інстанцій належної оцінки мотивам відмови у задоволенні заяви позивача щодо зняття його з військового обліку зумовило нез`ясування юридично значущих обставин, без встановлення яких неможливо правильно вирішити спір у цій справі. Зокрема, не з`ясовано: які саме приписи Закону № 2232-XII та які обмеження, пов`язані з воєнним станом, покладено відповідачем в основу відмови; чи поширюються вони на позивача з огляду на його статус та обставини звернення; чи може процедура, передбачена пунктом 53 Порядку № 1487, застосовуватися в умовах воєнного стану з урахуванням відповідних обмежень; чи належить позивач до категорій осіб, яким у цей період допускається виїзд за межі України, та які правові наслідки це має для вирішення питання про зняття з військового обліку. Вказані обставини мають істотне значення для справи, проте судами не встановлені та не оцінені, а доводам відповідача щодо правових підстав відмови не надано належної відповіді.

61. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій вирішили цю справу без повного і всебічного з`ясування обставин справи.

62. Згідно зі статтею 242 КАС України, судове рішення має бути ухвалене на засадах верховенства права, повинно бути законним та обґрунтованим. Законність рішення полягає в тому, що воно ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні вимог процесуального права. Обґрунтованість рішення вимагає, щоб воно ґрунтувалося на всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, що підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, з належною оцінкою всіх доводів учасників процесу. Обґрунтованість також передбачає, що суд враховує усі обставини справи, що мають юридичне значення, надаючи належну юридичну оцінку доказам, їхній допустимості та відповідності нормам права. Судове рішення повинно відповідати меті адміністративного судочинства, а саме - забезпеченню справедливого, неупередженого та ефективного вирішення спору, що є основним принципом правосуддя.

63. Колегія суддів наголошує, що правильне й повне застосування відповідних норм матеріального права, а також належне та всебічне встановлення фактичних обставин справи відповідно до вимог процесуального законодавства є необхідними й обов`язковими передумовами для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

64. Водночас слід наголосити, що відповідно до положень статті 341 КАС України касаційний суд не має правової можливості втручатися у фактичне з`ясування обставин справи, які не були належно досліджені судами першої та апеляційної інстанцій. Це обумовлено тим, що касаційний суд не має компетенції встановлювати нові факти або переглядати фактичну сторону справи. Його роль обмежується перевіркою правильності застосування норм матеріального та процесуального права судами нижчих інстанцій.

65. Оскільки встановлені порушення унеможливили ухвалення законного й обґрунтованого рішення та можуть бути усунені лише шляхом нового розгляду справи із дослідженням наведених вище питань і доводів сторін, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

66. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції належить, у тому числі: правильно визначити межі судового контролю; конкретизувати нормативну основу відмови та перевірити її застосовність до позивача станом на 02 лютого 2024 року; надати змістовну оцінку мотиву відмови про неможливість зняття з обліку у період воєнного стану та встановити, чи передбачало чинне законодавство станом на 02 лютого 2024 року регулювання обмеження, які можуть впливати на вчинення облікової дії у зв`язку з виїздом за межі України, і чи мав відповідач повноваження враховувати такі обмеження у межах облікової процедури; з`ясувати щодо належності позивача до категорій осіб, для яких у період воєнного стану допускається виїзд за межі України та значення цієї обставини у контексті мотивів відмови.

Висновки щодо розподілу судових витрат

67. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність підстав, наведених у статті 139 КАС України, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

2. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року скасувати, а справу № 160/9196/24 направити на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді: М. В. Білак

Ж. М. Мельник-Томенко