Справа № 420/33609/23
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 лютого 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

заявника ОСОБА_1

представника заявника Слободяник І.С.

представника відповідача не з`явився

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у судовому засіданні) заяву ОСОБА_1 №116592/25 від 04.11.2025 року про перегляд судового рішення у справі №420/33609/23 за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив:

визнати бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 у відмові в нарахування командиру військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 грошового забезпечення з травня по грудень 2022 року протиправним;

зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 нарахувати на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по грошовому забезпеченню у розмірі 424290,40 (чотириста двадцять чотири тисячі двісті дев`яносто гривен 40 копійок) - тобто розмір грошового забезпечення за останній місяць нарахування грошового забезпечення (квітень 2022 року) помножений на кількість місяців у яких нарахування не здійснювалось.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити заборгованість по грошовому забезпеченню відмовлено повністю.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №42033609/23 залишено без змін.

04.11.2025 за вхід.№116592/25 надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 за нововиявленими обставинами, в якій просить ухвалити у справі №420/33609/23 нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 :

визнати бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 у відмові в нарахування командиру військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 грошового забезпечення з травня по грудень 2022 року протиправним;

зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 нарахувати на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по грошовому забезпеченню у розмірі 424290,40 (чотириста двадцять чотири тисячі двісті дев`яносто гривен 40 копійок) - тобто розмір грошового забезпечення за останній місяць нарахування грошового забезпечення.

Заява вмотивована наступним.

В обґрунтування відмови позовних вимог ОСОБА_1 . Одеський окружний адміністративний суд вказав про те, що «… Як встановлено судом, у період з травня по грудень 2022 року здійснення виплати грошового забезпечення позивачу було припинено на підставі наказу №52 від 06.06.2023 року.

… Як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів оскарження наказу №52 від 06.06.2022 року, а отже підстави припинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 не спростовані, що свідчить про відсутність правових підстав для зобов`язання здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за спірний період…».

Не погодившись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №420/33609/23, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з відповідною апеляційною скаргою.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 у справі №420/33609/23 відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишено без змін рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї постанови П`ятий апеляційний адміністративний суд зазначив, що «… Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №52 від 06.06.2022 року наказано:

- підполковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що не прибув до визначеного пункту у визначені строки;

- відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, увільнити від займаної посади та зарахувати у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 з « 06» червня 2022 року;

- з « 06» червня 2022 року зняти з усіх видів забезпечення та припинити виплату грошового забезпечення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів оскарження наказу №52 від 06.06.2022 року, а отже підстави припинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 не спростовані.

…Як встановлено судом, у період з травня по грудень 2022 року здійснення виплати грошового забезпечення позивачу було припинено на підставі наказу №52 від 06.06.2023 року.

…Судом першої інстанції правильно встановлено, що матеріали справи не містять доказів оскарження наказу №52 від 06.06.2022 року, а отже підстави припинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 не спростовані, що свідчить про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за спірний період…».

З наведених висновків Одеського окружного адміністративного суду та П`ятого апеляційного адміністративного суду вбачається, що фактично єдиною підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 став наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №52, відповідно до якого нібито ОСОБА_1 не прибув до визначеного пункту у визначені строки, був увільнений від займаної посади та знятий з усіх видів грошового забезпечення.

У свою чергу, в позові ОСОБА_1 зазначав про те, що з жодними наказами про призупинення йому грошового забезпечення, всупереч положенням законодавства, ознайомлений не був та взагалі не знав про наявність відповідного наказу.

У відзиві на позовну заяву військова частина НОМЕР_1 в обґрунтування своїх доводів зазначила про те, що «Виплата грошового забезпечення Позивачу призупинена наказом командира військової частини НОМЕР_1 №52 від 06.06.2022».

Натомість, як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву у додатках до нього відсутня належним чином засвідчена копія наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №52.

Намагаючись отримати належним чином засвідчену копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 та ознайомитися з його змістом, ОСОБА_1 неодноразово звертався до військової частини.

Так, 12.10.2025 військова частина НОМЕР_1 направила на адресу ОСОБА_1 лист №1364/7176, в якому зазначила, що «на ваш запит щодо надання витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №52 від 06.06.2022 в частині, що стосується ОСОБА_1 повідомляємо, що в наказі №52 від 06.06.2022 відсутні записи щодо ОСОБА_1 ».

Враховуючи, що під час розгляду справи №420/33609/23 військова частина НОМЕР_1 не надавала ані до Одеського окружного адміністративного суду, ані до П`ятого апеляційного адміністративного суду належним чином засвідчену копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №52, а на підставі листа військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2025 №1364/7176 ОСОБА_1 стало відомо про те, що в цьому наказі взагалі відсутні записи щодо нього, то ці відомості є нововиявленими обставинами, а справа №420/33609/23 підлягає перегляду.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 10.11.2025 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі №420/33609/23 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Судове засідання призначено на 25.11.2025.

Ухвалою суду від 25.11.2025 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 для огляду оригінал наказу командира військової частини №52 (по стройовій частині) від 06.06.2022 року. Встановлено строк для подання витребуваних доказів до 10.12.2025 року.

В судовому засіданні оголошено перерву до 10.12.2025.

Ухвалою суду від 10.12.2025 повторно витребувано у Військової частини НОМЕР_1 для огляду оригінал наказу командира військової частини № НОМЕР_4 (по стройовій частині) №52 від 06.06.2022.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 забезпечити явку представника для надання оригіналу наказу командира військової частини НОМЕР_1 №52 від 06.06.2022 для огляду у судове засідання, яке відбудеться 27.01.2026 року.

Направлено копію ухвали до Військової частини НОМЕР_5 (адреса: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) для контролю за виконанням ухвали.

Зупинено провадження у справі №420/33609/23 до 27.01.2026 року.

Судове засідання, призначене на 27.01.2026, відкладено на 24.02.2026.

13.02.2026 за вхід.№16406/26 надійшли письмові пояснення Військової частини НОМЕР_1 , в яких зазначено, що виплата грошового забезпечення Позивачу була призупинена наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 № 52 на підставі вимог Порядку №260.

Також представником військової частини НОМЕР_7 вказано, що 23.08.2023 військовою частиною НОМЕР_1 було отримано телеграму військової частини НОМЕР_3 від 23.08.2023 №1528/3/2372, якою було визначено у встановлені строки організувати перевірку у військовій частині НОМЕР_1 та у підпорядкованих військових частинах наявність наказів командира військової частини з основної діяльності, по особовому складу, по стройовій частині та інших.

На виконання вимог зазначеної телеграми 21.09.2023 було проведено службове розслідування, за результатами якого була встановлена відсутність оригіналів наказів командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині за період з 24.02.2022 по 16.06.2022, притягнуто посадових осіб до дисциплінарної відповідальності та встановлено термін для відновлення втрачених наказів або надання підтверджуючих документів щодо їх знищення.

19.10.2023 комісією військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було складено акт про втрату (нестачу) наказів, затверджений командиром військової частини, у якому міститься інформація, що за період з 24.02.2022 по 16.06.2022 втрачено накази командира військової частини НОМЕР_8 (по стройовій частині) за 2022 рік (з №38 по №54), на 61 аркуші у період окупації.

Слід зазначити, що неможливість надання оригіналу цього наказу у зв`язку із його втратою (нестачею) у військовій частині не спростовує існування обставин, які стали підставою для видання цього наказу та не може ставити під сумнів правильність висновків, що були зроблені судом першої інстанції.

Окремого наголосу потребує той факт, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №52 був наказом, який видавався на основі та на виконання наказу старшого начальника - військової частини НОМЕР_3 .

Так, відповідно до наказу начальника РУ СТрО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 06.06.2022 №100 - на підставі п.116 Положення та враховуючи виявлені обставини підполковника ОСОБА_1 було зараховано у розпорядження РУ СТрО «Південь» та залишено у списках військової частини НОМЕР_1 . Тобто, на підставі цього наказу та на виконання вимог п.15 р. І наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивача було знято з усіх видів забезпечення та припинено виплату грошового забезпечення.

Зазначені обставини додатково підтверджуються іншими документами. Так, наказом начальника РУ СТрО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.12.2022 №219 підполковника ОСОБА_1 , особу офіцерського складу, яка перебуває у розпорядженні начальника РУ СТрО «Південь» призначено начальником групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_1 .

В свою чергу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 №232 визначено підполковника ОСОБА_1 вважати таким, що з 25.12.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Таким чином, сама по собі відсутність наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №52 не підтверджує неправомірність, на думку позивача, невиплати грошового забезпечення за вказаний у заяві період. Крім того, існування правовідносин, що були зафіксовані цим наказом, підтверджується й іншими документами (наказами органів військового управління), які відображають як зміст так і хронологію подій, які є предметом судового розгляду.

24.02.2026 за вхід.№ЕС/19735/26 надійшли додаткові пояснення по справі представника позивача в яких наголошено, що станом на момент надання ОСОБА_1 відповіді командиром військової частини НОМЕР_1 (08.11.2023) та станом на момент надання військовою частиною НОМЕР_1 відповіді на відзив при розгляді у суді справи №420/33609/23, відповідач володів інформацією про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №52 було втрачено, проте, все одно наполягав на його існуванні та правомірності, та вказував його як єдиний доказ в обґрунтування своєї позиції про необхідність відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Окремо варто зазначити про те, що у листі від 12.10.2025 №1364/7176 військова частина НОМЕР_1 зазначила, що «в наказі №52 від 06.06.2022 відсутні записи стосовно ОСОБА_1 ».

Знову ж так, навіть станом на 12.10.2025 військова частина НОМЕР_1 приховала відомості щодо втрати наказу, зазначивши натомість недостовірну інформацію про відсутність відомостей про позивача у запитуваному наказі.

Наведені обставини свідчать про очевидну недобросовісність відповідача, який, володіючи достовірною інформацією про втрату наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №52 наполегливо переконував у його законності, чим фактично навмисно вводив суд в оману.

Окремо представник зазначає, що навіть надаючи «письмові пояснення щодо перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами», відповідач намагається приховати дійсні обставини справи та спотворити дійсну інформацію.

Так, в додатках до письмових пояснень відповідач вказує:

« 8. Копія витягу із наказу начальника РУ СТрО «Південь» від 06.06.2022 №100.

9. Копія витягу із наказу начальника РУ СТрО «Південь» від 23.12.2022 №219».

Проте, всупереч зазначеному, копії вказаних документів у додатках відсутні.

Жодних доказів на підтвердження наявності щодо ОСОБА_1 підстав, встановлених у п. 15 розділу І Порядку військовою частиною НОМЕР_1 не надано та в письмових поясненнях не зазначено. Фактично, втрата (нестача) наказу означає відсутність оригіналу чи копії розпорядчого документа, що унеможливлює підтвердження законності дій, права на майно чи виплати. Тобто, в даному випадку, військова частина, як на єдиний доказ посилається на документ, яким неможливо підтвердити обставини, на які посилається відповідач та підтвердити законність своїх дій.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з положеннями частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Частиною четвертою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

При цьому, необхідними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте).

Водночас необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Так, Верховний Суд неодноразово, зокрема, але не виключно, у постановах від 02 травня 2018 року у справі №2а-7523/10/1270, від 02 травня 2018 року у справі №303/3535/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №809/824/17, від 22 листопада 2018 року у справі №826/14224/15, від 23 липня 2024 року у справі №380/2760/21, від 09 квітня 2024 року та від 03 липня 2024 року у справі №280/4833/22, зазначав, що не належать до нововиявлених обставин нові докази або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову, спрямоване на переоцінку встановлених судом обставин. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Тобто, нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують свідчення, висновки які було покладено в основу рішення. Іншими словами, якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового рішення, то вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі №820/1400/17 зазначав, що інститут перегляду судових рішень у адміністративних справах за нововиявленими обставинами є додатковою гарантією та можливістю реалізації основного завдання адміністративного судочинства, а саме - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За своєю суттю він докорінно відрізняється від права на апеляційне або касаційне оскарження судових рішень. Інститут перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами спрямований на забезпечення додаткової можливості особі домогтися перегляду судового рішення з підстав наявності таких обставин навіть після використання права апеляційного та/або касаційного перегляду судових рішень, якими закінчено розгляд справи, і особа позбавлена можливості повторно звертатись до суду з таким самим позовом (до того самого відповідача, про той самий предмет спору і з тих самих підстав) і вимагати нового розгляду адміністративного спору з урахуванням нової обставини, яка має суттєве значення для його вирішення, але не була врахована судом при ухваленні судового рішення.

З урахуванням наведеного, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин, тому першочерговим обов`язком суду є встановлення відсутності або наявності нововиявлених обставин.

Так, згідно зі змістом заяви про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №420/33609/23 заявник вважав нововиявленою обставиною у справі, що розглядається, наявність інформації (листа) військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2025 №1364/7176 про те, що в наказі №52 від 06.06.2022 взагалі відсутні записи щодо ОСОБА_1 , то ці відомості є нововиявленими обставинами, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення у цій справі.

Суд вважає, що вказані обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на нововиявлені, не відповідають критеріям пункту 1 частини другої статті 361 КАС України, оскільки заявник покликається на докази, які отримані додатково вже після ухвалення судом 06 березня 2024 року рішення у справі, що розглядається.

Суд констатує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити заборгованість по грошовому забезпеченню відмовлено повністю.

Рішення суду було мотивовано тим, що «… у період з травня по грудень 2022 року здійснення виплати грошового забезпечення позивачу було припинено на підставі наказу №52 від 06.06.2023 року.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації.

Як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів оскарження наказу №52 від 06.06.2022 року, а отже підстави припинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 не спростовані, що свідчить про відсутність правових підстав для зобов`язання здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за спірний період…».

Відтак, суд вважає, що вказані обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені, не відповідають критеріям пункту 1 частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України та не є нововиявленими обставинами у даній справі.

Крім того, суд звертає увагу, що доводи ОСОБА_1 , якими заявник вмотивовував необхідність перегляду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №420/33609/23 за нововиявленими обставинами, фактично зводяться виключно до незгоди з вказаним судовим рішенням, а також до необхідності переоцінки та додаткової оцінки доказів щодо обставин, які вже встановлені судами, проте це не є підставою для перегляду справи саме за нововиявленими обставинами.

Суд з урахуванням вищезазначеного, звертає увагу на те, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду про неї дані, причому така обставина вже мала існувати на час розгляду справи та ухвалення судового рішення. Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення, для досягнення істини у справі.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №420/33609/23, оскільки не є нововиявленими обставини (у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства), на які посилається позивач у заяві про перегляд вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами.

Крім того, у заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами фактично викладені обставини, які, на думку заявника, свідчать про відсутність наказу №52 від 06.06.2022. Такі обставини, як зазначає заявник, підтверджуються певними доказами, але ці докази не оцінювалися судом під час розгляду справи.

ОСОБА_1 в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами фактично наведені не нововиявлені обставини, а нові докази, якими обґрунтовуються обставини, що стали підставою для припинення виплати грошового забезпечення.

Отже, обставини, на які посилається позивач не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України, а по своїй суті є новими доказами у справі.

Варто зазначити, що перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, яка існувала на час вирішення справи, але про існування якої заявнику стало відомо після ухвалення судового рішення.

Водночас, при розгляді заяви встановлено, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2022 №52 був наказом, який видавався на основі та на виконання наказу старшого начальника - військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу начальника РУ СТрО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 06.06.2022 №100 - на підставі п.116 Положення та враховуючи виявлені обставини підполковника ОСОБА_1 було зараховано у розпорядження РУ СТрО «Південь» та залишено у списках військової частини НОМЕР_1 .

Виплату грошового забезпечення особам, яких зараховано у розпорядження, здійснює фінансовий орган військової частини, куди особу було зараховано в розпорядження.

Отже, військовою частиною цілком правомірно, на виконання вимог п.15 р. І наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 позивача було знято з усіх видів забезпечення та припинено виплату грошового забезпечення.

Зазначені обставини додатково підтверджуються іншими документами. Так, наказом начальника РУ СТрО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.12.2022 №219 підполковника ОСОБА_1 , особу офіцерського складу, яка перебуває у розпорядженні начальника РУ СТрО «Південь» призначено начальником групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_1 .

В свою чергу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 №232 визначено підполковника ОСОБА_1 вважати таким, що з 25.12.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

При цьому, заявником не заперечується факт того, що йому було відомо про існування наказу №100 від 06.06.2022.

У додаткових поясненнях представник позивача зазначає, що надаючи «письмові пояснення щодо перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами», відповідач намагається приховати дійсні обставини справи та спотворити дійсну інформацію.

Так, в додатках до письмових пояснень відповідач вказує « 8. Копія витягу із наказу начальника РУ СТрО «Південь» від 06.06.2022 №100. 9. Копія витягу із наказу начальника РУ СТрО «Південь» від 23.12.2022 №219».

Проте, всупереч зазначеному, копії вказаних документів у додатках відсутні.

Суд зазначає, що таке твердження не ґрунтується на фактичних обставинах, оскільки у додатках до письмових пояснень представника військової частини НОМЕР_1 наявні копії наказів №100 та №219, які засвідчені т.в.о. начальника штабу В/Ч НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 .

Також у поясненнях представника заявника зазначено, що станом на 12.10.2025 військова частина НОМЕР_1 приховала відомості щодо втрати наказу, зазначивши натомість недостовірну інформацію про відсутність відомостей про позивача у запитуваному наказі.

Отже, з урахуванням доказів, наданих військовою частиною НОМЕР_1 , зокрема Акту про втрату (нестачу) наказів, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , яким встановлено втрату наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) за 2022 рік наказів з №38 від 24.02.2022 по №54 від 16.06.2022, представник заявника дійшов висновку про недостовірність інформації, зазначеної у листі від 12.10.2025 №1364/7176.

Разом з цим, саме цей лист, за твердженням заявника, є нововиявленою обставиною у даній справі.

Проте, як встановлено судом та не заперечується і представником заявника, інформація, викладена у листі від 12.10.2025 №1364/7176, не підтверджується зібраними у справі доказами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що наведені в заяві обставини не є нововиявленими в розумінні статті 361 КАС України.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Правєдная проти Росії" (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі "Попов проти Молдови" № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі "Христов проти України" (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі "Желтяков проти України", заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява №52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі "Желтяков проти України", заява №4994/04, пункт 43).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №280/3837/21.

Таким чином, оскільки заява про перегляд рішень за нововиявленими обставинами, подана ОСОБА_1 не містила нововиявлених обставин, визначених частиною другою статті 361 КАС України, для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Крім викладеного, суд також наголошує, що під час розгляду справи у 2024 році принцип змагальності не був порушений, оскільки обидві сторони мали рівні можливості подавати докази, заявляти клопотання, оскаржувати докази протилежної сторони. ОСОБА_1 мав можливість оскаржити наказ №52 від 06.06.2022, заявити клопотання про призначення судової експертизи, подавати інші докази на підтвердження своєї позиції. Проте не скористався цими процесуальними можливостями, внаслідок чого судове рішення набрало законної сили.

У постанові від 03.02.2026 у справі №803/1051/16 виснував, що фальшивість такого доказу може мати критичне значення для оцінки законності та обґрунтованості первісного судового рішення. Проте, виходячи з принципу правової визначеності та остаточності судових рішень (res judicata), самої лише констатації фальшивості документа недостатньо для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, якщо зазначений доказ не був єдиним і визначальним доказом, на якому ґрунтувалося первісне судове рішення, та сторона, яка звертається із заявою про перегляд, не використала в повному обсязі всі доступні їй процесуальні засоби захисту під час первинного розгляду справи та в апеляційному порядку, зокрема можливість оспорювання цього доказу, заявлення клопотань про призначення експертизи чи подання інших доказів.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 2-9, 44, 256, 293-297, 361-369 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 №116592/25 від 04.11.2025 року про перегляд судового рішення у справі №420/33609/23 за нововиявленими обставинами відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 293-297, 369 КАС України.

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА