Справа № 606/2134/25
Суддя: Марціцка І. Б.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 606/2134/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Марціцкої І.Б.

при секретарі Пазірович Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовлі цивільну справу за ОСОБА_1 до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки (паркування) транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозйомки),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області з позовом до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради, у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ТЕ №00207878 від 04.12.2025, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 680 грн. за ч. 3 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова є незаконною, оскільки оскаржувану постанову прийнято головним спеціалістом інспектором з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради з порушенням вимог чинного законодавства, з порушенням прав ОСОБА_1 та за відсутності належних і допустимих доказів. Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що 04.12.2025 року о 11 год. 35 хв. по вул. Липова 16, в м. Тернополі здійснено стоянку у місцях де транспортний засіб Honda д.н.з. НОМЕР_1 зробить неможливий рух інших транспортних засобів, а саме: стоянка у місцях, де транспортний засіб що стоїть, створить перешкоду для руху пішоходів, чим порушено п. 15.10 д ПДР України, відпровідальність за яке передбачено ч.3 ст. 122 КУпАП. Позивач вказує, що в інформації розміщеній в повідомленні про вчинення правопорушення, яка розміщена на офіційному веб-сайті, інспектором з паркування вказано: суть правопорушення : Стоянка у місцях де транспортний засіб зробить неможливий рух інших транспортних засобів. Роз`яснення правопорушення - Стоянка у місцях де транспортний засіб зробить неможливий рух інших транспортних засобів, а також вказано, що порушено п.15.10 (д) ПДР. Позивач зазначає, що автомобіль жодним чином не створював перешкод та не робив неможливим рух інших транспортних засобів, жодних знаків, що б забороняли стоянку в тому місці не встановлено.З фотографій, які долучені до постанови вбачається, що транспортний засіб стоїть на місці де жодним чином не перешкоджає руху іншим транспортним засобам, в тому числі спеціальним транспортним засобам, також жодним чином не створює перешкоду. Тому, відсутні належні та допустимі докази вчинення позивачем правопорушення, відтак, позивач просить скасувати постанову, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

17.12.2025 року судом відкрито провадження по справі.

Від Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської радина адресу суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач вказує на те, що оспорювана позивачем постанова є законною та обґрунтованою, оскільки позивач допустив порушення Правил дорожнього руху України (далі ПДР), оскільки здійснила стоянку транспортного засобу на тротуарі в місці, яке не позначено відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками, це призвело до порушення вимог п.п. «д» п. 15.10 ПДР. Відповідач вказує, що підпунктом «д» пункту 15.10 Правил дорожнього руху, обумовлено, що стоянка забороняється у місцях де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів. Фотокопії підтверджують, що транспортний засіб позивача розміщений на тротуарі таким чином, що суттєво перешкоджає дорожньому руху, оскільки своїм розташуванням дійсно створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками, що є очевидним та безспірним. Позивачем порушено Правила дорожнього руху, таким чином, постанова правомірна та не підлягає скасуванню, а тому просив в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання позивач не з`явилась, просила слухати розгляд справи без її участі, позовні вимоги задоволити на підставі доводів викладених в позові.

Дослідивши докази та письмові пояснення, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

04.12.2025 головним спеціалістом інспектором з паркування управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради Фляк Сергієм Олеговичем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки серії ТЕ №00207878, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Згідно вказаної постанови 04.12.2025 року о 11 год. 35 хв. по вул. Липова 16, в м. Тернополі ОСОБА_1 транспортним засобом Honda д.н.з. НОМЕР_1 здійснено: Стоянк у місцях, де транспортний засіб, зробить неможливим рух інших транспортних засобів, а саме: Стоянка у місцях, де транспортний засіб, що стоїть створить перешкоду для руху пішоходів (п.15.10 (д) ПДР), скоєно перешкоду дорожньому руху, загрозу безпеці руху, чим скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Таким чином притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП настає у випадку порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Статтею 265 - 4 КУпАП передбачено, що для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками;

Відповідно до п. п. «д» п.15.10 ПДР України стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів;

У відзиві відповідач вказує, що позивач здійснила стоянку транспортного засобу на тротуарі в місці, яке не позначено відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками, це призвело до порушення вимог п.п. «д» п. 15.10 ПДР.

Однак, заборону стоянки транспортного засобу на тротуарі в місці, яке не позначено відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками передбачає п.п. «б» п 15.10 ПДР, і порушення якого не ставиться в провину позивачу. Таким чином, доводи відповідача щодо виявленого порушення Правил дорожнього руху, викладені у відзиві, є суперечливими.

Відповідач стверджує,що своїм розташуванням автомобіль дійсно створює перешкоду для руху пішоходів, що є очевидним та безспірним.

Разом з тим, із зображень транспортного засобу, на яких зафіксовано порушення п. 15.10 д) Правил дорожнього руху, з урахуванням положень ч. 3 ст. 265-4 КУпАП, якими і визначаються критерії розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, судом не встановлено, що автомобіль позивача робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів. При цьому оскаржувана постанова не містить точних замірів відстані автомобіля позивача до протилежного краю проїзної частини, що в свою чергу унеможливлює встановлення відповідного порушення Правил дорожнього руху. Крім того, в оскаржуваній постанові не конкретизовано чи автомобіль робить неможливим рух інших транспортних засобів, чи створює перешкоду для руху пішоходів. Відсутні також докази встановлення та наявності дорожніх знаків заборони зупинки у місці стоянки автомобіля позивача.

Як вбачається із фото долучених до матеріалів справи транспортний засіб марки Honda, від краю автомобіля з боку водія до кінця тротуару наявна відстань, яка дозволяє рухатися пішоходам,представником відповідача не зроблено замірів вказаної відстані.

Таким чином суду не надано беззаперечних доказів, що автомобіль позивача робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, зважаючи, що саме такі обставини є кваліфікуючою ознакою правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху № ТЕ №00207878 від 04.12.2025 слід скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 5, 9, 72, 74-77, 244, 246, 262, 286 КАС України, ст.ст.33,245,251,252,268,280,283,287-289 КУпАП, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки (паркування) транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозйомки) задовольнити.

Постанову серії ТЕ №00207878, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 680 грн за ч. 3 ст.122 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: І.Б. Марціцка