Справа № 560/10179/25
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

25 лютого 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просить: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин), при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військову частину НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток у загальній кількості 249 календарних днів, обчисливши її суму виходячи з розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою від 18.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою від 24.06.2025 ухвалено визнати поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду та поновити цей строк; відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно із позовною заявою, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке.

Вказує, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що наказом командира військової частини його звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу 31.01.2025 року (далі - день звільнення).

Стверджує, що при звільненні йому було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток загальною тривалістю 249 календарних днів, але при її обчисленні відповідач протиправно не врахував додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168.

У відзиві на позов в/ч НОМЕР_1 проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що у спірних правовідносинах діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А отже, як зазначає відповідач, він не допустив порушення прав та законних інтересів позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , обіймаючи останню штатну посаду помічника оперативного чергового.

Наказами командира військової частини його звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення з 31.01.2025 року (день звільнення).

При звільненні позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток загальною кількістю 249 календарних днів.

При цьому, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено зазначену компенсацію, включено: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, окремі щомісячні додаткові виплати (надбавки, премії), однак не включено суму додаткової винагороди за Постановою № 168.

Позивачу у 2022-2023 роках фактично нараховувалась і виплачувалась додаткова винагорода, позначена у відомостях нарахування грошового забезпечення за 2022-2023 роки як «Додаткова винагорода ПКМУ 168» / аналогічним чином; ця винагорода виплачувалась позивачу під час проходження служби за останньою займаною штатною посадою у військовій частині відповідача; у наступному періоді, зокрема у 2024 році, зазначені виплати позивачу не здійснювалися.

Факт виплати додаткової винагороди позивачу за Постановою № 168 у 2022-2023 роках та відсутність відповідних виплат у 2024 році сторонами не заперечується.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.

Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.

Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.

Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі - Закон України № 2011-XII у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ст. 9 Закону України № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

За військовослужбовцями, які тимчасово проходять військову службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України встановлюється спеціальна надбавка, що входить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

За військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 цього Закону.

Пункт 14 статті 10-1 цього Закону передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

У разі смерті військовослужбовця відрахування з його грошового забезпечення за використані дні відпустки не провадяться.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються.

Постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ №704 у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) конкретизує склад грошового забезпечення, підтверджуючи, що до нього входять: посадовий оклад; оклад за військовим (спеціальним) званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, винагороди, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі - Інструкція № 200 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Інструкція № 200 деталізує склад грошового забезпечення військовослужбовців НГУ відповідно до Закону № 2011-XII та Постанови № 704; передбачає виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткових відпусток у рік звільнення; встановлює, що така компенсація обчислюється виходячи з місячного грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

За змістом положень Інструкції № 200, до місячного грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористані відпустки включаються: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець фактично отримував за останньою займаною посадою.

Заборони враховувати винагороди (як вид щомісячних додаткових виплат) при обчисленні грошової компенсації за невикористані відпустки Інструкція № 200 не містить.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакціях, чинних у 2022-2024 роках) на період дії воєнного стану встановлено військовослужбовцям додаткову винагороду: у розмірі 30 000 грн щомісячно, у збільшеному розмірі (до 100 000 грн) - за безпосередню участь у бойових діях тощо, залежно від виконання завдань, на підставі відповідних наказів командирів (начальників).

Ця додаткова винагорода є додатковим видом грошового забезпечення у формі винагороди, запровадженим на час дії воєнного стану.

При вирішенні цієї справи суд враховує правові висновки Верховного Суду у спорах про включення додаткової винагороди за Постановою № 168 до складу грошового забезпечення для обчислення грошової компенсації за невикористані відпустки.

Так, у постанові від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23, Верховний Суд, тлумачачи пункт 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (для військовослужбовців ЗСУ), зазначив, що: на відміну від правил обчислення допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу XXXI Порядку № 260 не містить застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні відпусток; до такого розрахунку включаються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою; отже, при обчисленні компенсації відповідач був зобов`язаний урахувати суму додаткової винагороди за Постановою № 168, якщо вона фактично виплачувалась військовослужбовцю.

У постанові від 14.01.2025 у справі № 240/31245/23 Верховний Суд встановив, що: додаткова винагорода за Постановою № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, вона фактично виплачувалась позивачу з квітня 2022 року по лютий 2023 року; у зв`язку з цим вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.

Отже, з огляду на викладене вище, Верховний Суд прямо пов`язав факт виплати цієї винагороди у період проходження служби за останньою посадою з обов`язком включити її до розрахунку компенсації за невикористані відпустки.

У постанові Верховного Суду від 30.10.2025 у справі № 240/33499/23 зазначено, що: до складу грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористані відпустки включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою; додаткова винагорода за Постановою № 168 є таким щомісячним додатковим видом грошового забезпечення та входить до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні оплачуваних відпусток; відтак відмова у включенні зазначеної винагороди до розрахунку компенсації є протиправною.

Отже, суд виходить з того, що додаткова винагорода за Постановою № 168 включається до грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, але не включається до: одноразової допомоги при звільненні; грошової допомоги на оздоровлення; довідки для обчислення пенсії; середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

Суд зазначає, що хоча зазначені вище правові висновки зроблені Верховним Судом щодо Порядку № 260 (для військовослужбовців Збройних Сил України ), норми Інструкції № 200 (для військовослужбовців Національної гвардії України) у частині визначення складу місячного грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористані відпустки є за змістом аналогічними, а тому, правові позиції Верховного Суду підлягають застосуванню за аналогією й у цій справі.

Щодо правової природи додаткової винагороди за Постановою № 168, то суд вказує на таке.

Закон № 2011-XII, Постанова № 704 та Постанова № 168 у системному зв`язку, а також наведені вище правові позиції Верховного Суду свідчать, що: додаткова винагорода за Постановою № 168 є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців; вона встановлюється у щомісячному розмірі (30 000 грн, до 100 000 грн) на час дії воєнного стану, хоча її фактична виплата залежить від виконання певних завдань та наявності відповідних наказів; Верховний Суд прямо відносить таку винагороду до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а не до одноразових виплат.

Відтак твердження відповідача про те, що зазначена винагорода є виключно «разовою» або «нерегулярною» та з цієї причини не може розглядатися як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення, суперечать як закону, так і сталій практиці Верховного Суду.

Із приводу умов включення винагороди до розрахунку компенсації за невикористані відпустки, то суд зазначає про таке.

Виходячи з норм Інструкції № 200 та наведених позицій Верховного Суду, суд вказує, що для включення додаткової винагороди за Постановою № 168 до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані відпустки, мають бути виконані такі умови.

Нормативна умова: акт, який регулює порядок розрахунку компенсації (Інструкція № 200), не повинен містити прямої заборони враховувати винагороди як складову місячного грошового забезпечення при обчисленні такої компенсації.

Як установлено вище, Інструкція № 200 такої заборони не містить.

Фактична умова: додаткова винагорода повинна бути фактично виплачена військовослужбовцю за час проходження служби за останньою займаною штатною посадою, тобто входити до системи його реального грошового забезпечення.

У цій справі: судом встановлено, що позивачу у 2022-2023 роках фактично виплачувалась додаткова винагорода за Постановою № 168; ці виплати здійснювались саме під час проходження позивачем служби за останньою займаною посадою у військовій частині відповідача; у 2024 році така винагорода не нараховувалась і не виплачувалась, однак це не змінює факту, що у 2022-2023 роках вона була реальним елементом грошового забезпечення позивача за цією посадою.

У подібній ситуації Верховний Суд у справі № 240/31245/23, де додаткова винагорода за Постановою № 168 виплачувалась позивачу з квітня 2022 року по лютий 2023 року, дійшов висновку, що така винагорода входить до складу грошового забезпечення (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.

Тобто Верховний Суд вважає достатньою умовою факт виплати винагороди за час проходження служби за останньою посадою, а не обов`язкове її нарахування в кожному місяці безпосередньо перед звільненням.

Надаючи оцінку доводам відповідача у цій справі, суд виходить із такого.

Фактично доводи відповідача зводяться до таких тез: винагорода за Постановою № 168 є тимчасовою й залежною від воєнного стану, вона не має сталого характеру, тому не може вважатися щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який включається до розрахунку компенсації.

Суд відхиляє ці доводи з огляду на таке.

Тимчасовий характер на час воєнного стану не заперечує щомісячного характеру виплати у відповідний період (встановлення розміру 30 000 грн на місяць).

Верховний Суд у своїй сталій практиці прямо визнає цю винагороду щомісячним додатковим видом грошового забезпечення.

Інструкція № 200 не виключає винагороди з переліку щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні компенсації за невикористані відпустки.

У справах № 240/32125/23, № 240/31245/23, № 240/33499/23 Верховний Суд визнав протиправним саме невключення додаткової винагороди за Постановою № 168 до складу грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористані дні відпусток у разі, коли така винагорода фактично виплачувалась військовослужбовцю за останньою посадою.

Отже, суд виходить з того, що сам по собі факт відсутності виплат у певному році (2024) не є підставою для ігнорування тих сум додаткової винагороди, які реально були виплачені позивачу у 2022-2023 роках у зв`язку з проходженням служби за останньою посадою.

Щодо протиправності бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, то суд зазначає про таке.

На день звільнення позивача: діяли Закон № 2011-XII, Постанова № 704, Постанова № 168, Інструкція № 200 у відповідних редакціях; уже була сформована правова позиція Верховного Суду щодо включення додаткової винагороди за Постановою № 168 до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані відпустки (наприклад, у справах № 240/32125/23, № 240/31245/23).

Відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток позивача зобов`язаний був: керуватися зазначеними нормами матеріального права в редакції, чинній на день звільнення позивача; врахувати усі щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які позивач фактично отримував за останньою займаною посадою, у тому числі, додаткову винагороду за Постановою № 168.

Невключення сум додаткової винагороди за Постановою № 168 до складу місячного грошового забезпечення позивача при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток суперечить: статтям 9, 10-1 Закону № 2011-XII; положенням Інструкції № 200 щодо складу місячного грошового забезпечення; усталеним правовим висновкам Верховного Суду у вказаних вище справах.

Отже, поведінка відповідача в цій частині є бездіяльністю, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості й тому підлягає визнанню протиправною.

Одночасно, щодо способу захисту обраного позивачем, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин і правових підстав, суд вважає за необхідне забезпечити ефективний захист прав позивача шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, при обчисленні розміру грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток.

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток у загальній кількості 249 календарних днів, обчисливши її суму виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, нарахованого ОСОБА_1 за останньою займаною штатною посадою станом на день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - 31.01.2025 року, до складу якого включити суму додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, та виплатити різницю грошової компенсації, що утвориться після такого перерахунку, з урахуванням раніше виплачених сум грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.

Отже, з урахуванням установлених обставин та наведеного правового регулювання суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені матеріалами справи, а тому, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище.

Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, при обчисленні розміру грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток у загальній кількості 249 календарних днів, обчисливши її суму виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, нарахованого ОСОБА_1 за останньою займаною штатною посадою станом на день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - 31.01.2025 року, до складу якого включити суму додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, та виплатити різницю грошової компенсації, що утвориться після такого перерахунку, з урахуванням раніше виплачених сум грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя Є.В. Печений