Справа № 640/19114/22
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 640/19114/22

адміністративне провадження № К/990/46692/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу № 640/19114/22

за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року (суддя Терлецька О.О.)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року (колегія суддів у складі головуючого судді Мельничука В.П., суддів: Бужак Н.П., Василенка Я.М.)

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи і рішень судів попередніх інстанцій

1. У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі - УДМС України в Сумській області, відповідач), в якій просив:

1.1. визнати протиправними дії УДМС України в Сумській області щодо скасування рішення відповідача від 25.12.2007 про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням;

1.2. зобов`язати відповідача скасувати рішення УДМС України в Сумській області від 27.11.2019 про скасування рішення УМВС України в Сумській області від 25.12.2007;

1.3. зобов`язати УДМС України в Сумській області визнати ОСОБА_1 громадянином України з 25.12.2007;

1.4. визнати неотримання ОСОБА_1 з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства російської федерації;

1.5. зобов`язати УДМС в Сумській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства російської федерації.

2. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, усунути її недоліки шляхом: подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних підстав і наданням доказів цього та наданням належним чином завірених додатків до позову відповідно до кількості учасників справи.

3. Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що, оскаржуючи рішення УДМС України в Сумській області від 27.11.2019 про скасування рішення УМВС України в Сумській області від 25.12.2007, із позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 01.11.2022, тобто після спливу шестимісячного строку для такого звернення, відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

4. На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач подав уточнену позовну заяву у якій вказував про те, що строк звернення до адміністративного суд пропущений із незалежних від нього причин, які пояснював протистоянням між керівництвом Державної міграційної служби України, УДМС України в Сумській області і ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області щодо надання позивачу тимчасового посвідчення громадянина України.

5. Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.07.2024, посилаючись на пункт 9 частини четвертої статті 169 КАС України, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву), адміністративний позов ОСОБА_1 повернув позивачу.

6. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані позивачем причини пропуску строку не є обставинами непереборної сили, які об`єктивно унеможливлювали б звернення до суду з позовом про оскарження рішення УДМС в Сумській області від 27.11.2019 про скасування рішення УМВС України в Сумській області від 25.12.2007 у визначений процесуальним законом строк.

7. Не погоджуючись із ухвалою про повернення позовної заяви, ОСОБА_1 оскаржив її до суду апеляційної інстанції.

8. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 28.11.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, погодившись із висновками суду першої інстанції про пропуск ОСОБА_1 шестимісячного строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та не наведення ним поважних причини пропуску цього строку та, відповідно, відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду.

9. Крім того суд апеляційної інстанції зауважив, що ОСОБА_1 був обізнаний про оскаржуване ним рішення УДМС в Сумській області від 27.11.2019, позаяк долучив до позову копію листа УДМС України в Сумській області № 5901.3.2-10586/59.1-19 від 29.11.2019 про направлення йому копії цього рішення.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

10. ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2024, в якій просить скасувати вказані судові рішення.

10.1. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження ухвали про повернення позовної заяви, зазначеної у частині другій статті 328 КАС України, після її перегляду в апеляційному порядку, та посилання скаржника у касаційній скарзі на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

10.2. На обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 указує, що суди попередніх інстанцій, повертаючи його позовну заяву, не урахували ухвалу Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 № К-42666/10 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.04.2013 № 3/405 про скасування рішення Управління МВС України в Сумській області від 12.04.2008 про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України громадянином росії ОСОБА_1 .

10.3. Скаржник просить урахувати його фінансову допомогу Збройним Силам України у боротьбі з ворогом, що за законами російської федерації є кримінально караним діянням.

11. Ухвалою Верховного Суду від 14.01.2025 відкрито касаційне провадження № К/990/46692/24.

12. УДМС України в Сумській області подало відзив на касаційну скаргу у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 та наводить доводи про обізнаність скаржника про прийняття УДМС України в Сумській області рішення від 27.11.2019 про скасування рішення відповідача від 25.12.2007 про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням, оскільки після скасування цього рішення він реалізував своє право на повторне звернення з метою отримання громадянства України ще у 2020 році.

12.1. УДМС України в Сумській області у відзиві зауважує, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання до 19.12.2009 припинити іноземне громадянство, 27.11.2019 УДМС України в Сумській області скасувало рішення УМВС України в Сумській області від 25.12.2007 про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України».

12.2. Листом УДМС України в Сумській області за вих. № 5901.3.2-10586/59.1-19 від 29.11.2019, копію якого позивач долучив до матеріалів адміністративного позову, йому рекомендовано звернутися до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання щодо оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

12.3. Відповідач звертає увагу, що до матеріалів адміністративного позову ОСОБА_1 долучив довідку про реєстрацію особи громадянином України № 1209/2021 від 02.06.2021, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», є громадянином України з 11.11.2020.

13. Ухвалою Верховного Суду від 11.02.2026 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

Джерела права, оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

14. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.

15. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 14.01.2025 касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що є підставою касаційного оскарження згідно з частиною другою статті 328 КАС України.

16. За приписами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

17. Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

18. У частині третій статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

19. Умовою прийнятності позовної заяви до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 160, 161 КАС України, а також дотриманні строків звернення до суду, обов`язковому поданні переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї та у разі пропуску строку звернення до суду, подання відповідного клопотання про його поновлення, доказів поважності причин його пропуску.

20. Згідно із пунктами 3, 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

21. Частиною першою статті 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, встановлюється спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

22. Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

23. Наслідки пропуску строку звернення до суду визначені статтею 123 КАС України.

24. Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

25. Системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості останньому скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропущеного строку, ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку у разі визнання їх судом неповажними.

26. Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

27. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

28. Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

29. Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

30. Процесуальні норми КАС України, якими врегульовано перебіг строків звернення до суду визначають, що перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і не пов`язує їх з моментом, коли особа почала вважати, що діями, рішеннями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень ці права чи інтереси порушено.

31. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

32. Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

33. Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

34. Конституційний Суд України у рішенні № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначив, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

35. Отже, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

36. Це насамперед обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду для вирішення спору, відносини стають стабільними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

37. Водночас пропуск строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду чи повернення позовної заяви особі, яка її подала, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається та вирішується в порядку, встановленому КАС України.

38. Так, за приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

39. Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

40. Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

41. Отже, поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

42. Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

43. При цьому поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін. У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.

44. Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

45. Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

46. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документа повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

47. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

48. Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

49. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

50. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

51. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

52. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин. Застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

53. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку (пункт 49 постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19).

54. При цьому встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

55. Як встановлено судами попередніх інстанцій та убачається зі справи, Київський окружний адміністративний суд, установивши, що ОСОБА_2 позовну заяву подав із пропуском строку звернення до суду, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України, та не подав клопотання про поновлення цього строку, ухвалою від 10.11.2022 залишив позов без руху та надав скаржнику строк 10 днів з для отримання копії цієї ухвали для подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних підстав та наданням доказів наявності таких підстав.

56. Суд першої інстанції зауважив, що ОСОБА_2 у позові просить визнати протиправними дії УДМС України в Сумській області щодо скасування рішення УМВС України в Сумській області від 25.12.2007 та скасування рішення УДМС України в Сумській області від 27.11.2019 про скасування рішення УМВС України в Сумській області від 25.12.2007. При цьому до суду він звернувся лише у листопаді 2022 року.

57. В уточненій позовній заяві, яку скаржник подав на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, ОСОБА_2 стверджував, що пропустив строк звернення до суду через протистояння між керівництвом Державної міграційної служби України, УДМС України в Сумській області та ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області щодо надання йому тимчасового посвідчення громадянина України.

58. Повертаючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що зазначені обставини не вказують на наявність об`єктивних перешкод, які завадили скаржнику звернутися до суду у визначений процесуальним законом строк.

59. Суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про обізнаність ОСОБА_2 про рішення УДМС України в Сумській області від 27.11.2019, яким скасовано рішення УМВС України в Сумській області від 25.12.2007, оскільки позивач до позову долучив листа УДМС України в Сумській області № 5901.3.2-10586/59.1-19 від 29.11.2019 про направлення йому копії оскаржуваного рішення, що ОСОБА_2 у касаційній скарзі не заперечується.

60. УДМС України в Сумській області у відзиві на касаційну скаргу звертає увагу на те, що як убачається із довідки про реєстрацію особи громадянином України № 1209/2021 від 02.06.2021, ОСОБА_1 , після скасування оскаржуваним рішенням від 27.11.2019 рішення УМВС України в Сумській області від 25.12.2007 про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України», реалізував своє право на повторне звернення щодо отримання громадянства України та з 11.11.2020 є громадянином України (а.с 48).

61. Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач об`єктивно був обізнаний про наявність оскаржуваного рішення УДМС України в Сумській області від 27.11.2019 про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України та підстави його прийняття із листа УДМС України в Сумській області № 5901.3.2-10586/59.1-19 від 29.11.2019, однак звернувся до суду про його оскарження лише у листопаді 2022 року (через три роки).

62. Відповідно до довідки № 1209/2021 від 02.06.2021 про реєстрацію особи громадянином, згідно з рішенням Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 11.11.2020, ОСОБА_1 набув громадянства України на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» та з 11.11.2020 є громадянином України.

63. Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність ОСОБА_1 наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду та не вбачає причинного зв`язку між постановленням ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 № К-42666/10, постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.04.2013 № 3/405 про скасування рішення Управління МВС України в Сумській області від 12.04.2008 про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України громадянином росії ОСОБА_1 , наданням фінансової допомогу Збройним Силам України у боротьбі з ворогом, із наявністю поважних причин пропуску строку звернення до суду на три роки із позовом щодо оскарження дій та рішення УДМС України в Сумській області від 27.11.2019 про скасування рішення УМВС України в Сумській області від 25.12.2007.

64. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

65. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

66. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк В.М. Соколов