Справа № 440/5313/25
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 лютого 2026 року м. ПолтаваСправа №440/5313/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув у письмовому провадженні заяву старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ніколенка Станіслава Васильовича про зміну способу та порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №440/5313/25 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (яка була нарахована та виплачена йому на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року у справі №440/2298), починаючи з 18 листопада 2020 року по день фактичної виплати пенсії - 18 жовтня 2024 року.

Рішення суду набрало законної сили 01.12.2025, а 17.12.2025 позивачу видано виконавчий лист №440/5313/25.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ніколенка Станіслава Васильовича від 30.01.2026 відкрито виконавче провадження №80127530.

09.02.2026 до суду надійшла заява старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ніколенка Станіслава Васильовича про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

У поданій заяві державний виконавець, посилаючись на невиконання ГУПФ України в Полтавській області судового рішення у справі №440/5313/25 в частині зобов`язання боржника сплатити заборгованість понад два місяці після набрання рішенням суду законної сили, просить суд змінити спосіб і порядок виконання рішення суду, на підставі якого Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 42762,72 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 заяву призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника 24.02.2026.

Відповідач (боржник) надав до суду заперечення на заяву державного виконавця, у якому зазначив, що фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачено у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 "Фінансування виплат пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду". Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня. Фактична виплата заборгованості за судовими рішеннями перебуває у прямій залежності від передбачених у Законі про Державний бюджет України на відповідний календарний рік бюджетних асигнувань на зазначені цілі та проводиться ГУПФ України в Полтавській області в порядку черговості за датою набрання судовими рішеннями законної сили.

У судове засідання 24.02.2026 учасники справи не з`явились, державний виконавець та представник боржника надали до суду клопотання про розгляд заяви без їх участі.

Суд розглянув заяву у порядку письмового провадження, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Розглянувши подану заяву та матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У силу статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тож обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

За обставин цієї справи суд враховує, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №440/5313/25 зобов`язано ГУПФ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, починаючи з 18.11.2020 по день фактичної виплати пенсії - 18.10.2024.

На виконання рішення суду позивачу за період з 18.11.2020 по 18.10.2024 нарахована доплата до пенсії у розмірі 42762,72 грн /а.с. 88/, фактичну виплату якої наразі не проведено.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

У силу частини першої статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Статтею 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

19.12.2024 набув чинності Закон України від 21.11.2024 №4094-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень", пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого передбачено, що справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною третьою цієї статті визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд зауважує, що під зміною способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти вжиття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені в рішенні суду порядок та спосіб. Водночас змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

З аналізу положень частин першої, абзацу першого частини третьої статті 378 КАС України слідує висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №800/203/17.

Суд враховує, що Законом №4094-IX частину третю статті 378 КАС України доповнено абзацом другим, відповідно до якого невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Отже, з 19.12.2024 статтю 378 КАС України доповнено самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення, а саме: невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо, серед іншого, обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання таким рішенням законної сили; при чому зміна способу і порядку виконання такого судового рішення відбувається шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд враховує, що спір у цій справі не стосувався перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , а виник з приводу не нарахування та невиплати відповідачем компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини основного розміру пенсії позивача і така компенсація не є складовою пенсійних виплат ОСОБА_1 .

Тож рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №440/5313/25 не є судовим рішенням щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг, невиконання протягом двох місяців якого, згідно з вимогами абзацу другого частини третьої статті 378 КАС України, є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення.

З урахуванням наведеного, суд визнає помилковими покликання державного виконавця на приписи абзацу другого частини третьої статті 378 КАС України, як на самостійну підставі для зміни способу і порядку виконання рішення суду у цій справі.

Аналогічний висновок наведений у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2025 у справі №440/13606/24.

З матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_1 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у цій справі нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії у загальному розмірі 42762,72 грн /а.с. 88/. Указана заборгованість облікована в органах Пенсійного фонду для здійснення виплати за окремою бюджетною програмою /а.с. 89/ і буде здійснена у межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Отож рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №440/5313/25, що набрало законної сили 01.12.2025, виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині нарахування компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , водночас залишається невиконаним в частині проведення відповідних виплат.

При цьому відповідач у справі, який є боржником, не відмовляється від виплати зазначеної суми компенсації у відповідності до вказаного судового рішення.

Суд зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків пенсійних виплат і стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів такої компенсації за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються судом при ухваленні рішення.

Резолютивна частина рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №440/5313/25 має зобов`язальний характер, тоді як суд при розгляді вказаної справи не вирішував позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не перевіряв правильність нарахування заборгованості.

Оскільки розрахунок належної позивачу заборгованості суд не здійснював, тому, змінивши спосіб виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №440/5313/25 із зобов`язання здійснити виплату заборгованості на стягнення конкретної суми цієї заборгованості, фактично змінить рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішить питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

У постанові від 24.12.2014 у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 07.03.2018 у справі №456/953/15-а, від 16.07.2020 у справі №130/2176/17, від 11.11.2020 у справі №817/628/15 та від 17.02.2021 у справі №295/16238/14-а.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 у справі №490/9519/16-а сформулював такий правовий висновок: "Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті".

Подібний висновок також наведений у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі №281/1618/14-а.

Таким чином, оскільки у справі, що розглядається, встановлено, що способом відновлення порушеного права суд обрав зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум невиплаченої компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії, не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, суд дійшов висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просив державний виконавець, оскільки запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини рішення суду у справі №440/5313/25.

При цьому суд зазначає, що фактичне у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу Пенсійного фонду) коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

Таким чином, оскільки виконання рішення суду у справі №440/5313/25 залежить від бюджетного фінансування, то його виконання безпосередньо не пов`язане із визначеним у рішенні суду способом виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призвести до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат з виплати заборгованості із компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії позивачу.

Водночас суд зауважує на незастосовності до спірних відносин приписів абзацу другого частини третьої статті 378 КАС України, оскільки компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не віднесена до пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг.

Суд також враховує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості з компенсації втрати частини доходів не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірних відносинах йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголошує, що зміна способу і порядку виконання рішення суду у такому випадку не захищає право позивача на отримання сум заборгованості, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.07.2023 у справі №420/6671/18.

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Керуючись статтями 2, 5, 14, 241, 243, 248, 256, 370, 372, 378 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ніколенка Станіслава Васильовича про зміну способу та порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №440/5313/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Олександр КУКОБА