Справа № 380/24299/25
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа №380/24299/25

адміністративне провадження № К/990/5819/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року

у справі №380/24299/25

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради, Головного управління Держспоживслужби у Львівській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок плати за воду і водовідведення, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка, скаржниця) звернулася до адміністративного суду з позовом до Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради, Головного управління Держспоживслужби у Львівській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Комунального підприємства «Вододар», що пов`язані з нарахуванням плати за воду та водовідведення за нормами, а не за показниками лічильника;

- зобов`язати Комунальне підприємство «Вододар» здійснити перерахунок плати за період 2024 року та січень-серпень 2025 року відповідно до фактичних показників лічильника;

- стягнути з Комунального підприємства «Вододар» на користь позивача 1714,00 грн матеріальної шкоди, 10000,00 грн моральної шкоди;

- зобов`язати Комунальне підприємство «Вододар» провести контрольне зняття показників.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - Велитяк Лідія Іванівна, 09 лютого 2026 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Позивачка вимоги своєї касаційної скарги мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили положення статті 19 та пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) і, як наслідок, дійшли необґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Позивачка вважає, що Комунальне підприємство «Вододар» у цих відносинах виступає не як рівноправний учасник договору, а як суб`єкт, що наділений делегованими владними повноваженнями у сфері житлово-комунальних послуг. Оскільки підприємство нараховує плату за нормативами в односторонньому порядку, споживач фактично опиняється у стані владної залежності, що надає спору ознак публічно-правового характеру.

Також скаржниця вважає, що відмова у відкритті провадження через юрисдикційні питання є проявом надмірного формалізму, який позбавляє її (особу з інвалідністю I групи) можливості захистити свої права. У скарзі зазначається, що держава має забезпечувати чіткість процедур, а негативні наслідки неоднозначного тлумачення правил не повинні покладатися на громадянина.

Водночас позивачка зазначає, що суди не проаналізували суть правовідносин та наявність адміністративної складової, обмежившись лише формальним статусом відповідача. На думку скаржниці, залучення до справи органу державної влади (Головного управління Держспоживслужби у Львівській області) додатково підтверджує необхідність розгляду справи саме в адміністративному суді.

Надаючи оцінку аргументам касаційної скарги щодо їхньої обґрунтованості, Верховний Суд керується такими мотивами.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із неможливості розгляду цього позову за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що спір у цій справі не є публічно-правовим, оскільки позовні вимоги позивача стосуються захисту майнових прав позивача, а відтак має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Крім того, суди зазначили, що існує спір про право.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не є безумовною підставою вважати, що спір є публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди встановили, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що відповідачем здійснено нарахування плати за воду за встановленими нормами споживання замість використання фактичних показників лічильника.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, зазначив, що для адміністративної юрисдикції недостатньо самого факту участі комунального підприємства; необхідно, щоб воно виконувало специфічні владні функції. Оскільки позивачка прагне захистити свій майновий інтерес (вимагає перерахунку плати за постачання води і водовідведення, а також стягнення шкоди), такий спір є типовим для цивільного судочинства. Крім того, згідно із законом надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, тому дії Комунального підприємства «Вододар» щодо нарахування плати є виконанням умов договору, а не реалізацією владних управлінських функцій.

Аналіз доводів касаційної скарги, на думку колегії суддів, свідчить про помилкове тлумачення скаржником природи спірних правовідносин. Ключовим критерієм віднесення справи до адміністративної юрисдикції є здійснення відповідачем владних управлінських функцій саме у спірних відносинах. Проте оскаржувані дії Комунального підприємства «Вододар» щодо нарахування плати за водопостачання здійснюються не як суб`єктом владних повноважень, а як виконавцем послуг у межах господарської діяльності на підставі договірних відносин. Сама по собі участь комунального підприємства у спорі не змінює його цивільно-правової природи, оскільки в даному випадку відсутній елемент владного підпорядкування, притаманний публічно-правовим відносинам.

Предметом позову є вимоги про зобов`язання провести перерахунок, стягнення матеріальної та моральної шкоди, що безпосередньо вказує на захист майнового інтересу позивача як споживача. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №337/3833/16-ц, а також практики Верховного Суду, викладеної у постанові від 14 січня 2019 року у справі №806/27/16, спори щодо захисту порушених приватних прав та інтересів у житлових правовідносинах, навіть якщо до них призвели дії суб`єктів господарювання комунальної власності, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Наявність у справі третьої особи - Держспоживслужби, також не вказує на те, що цей спір є саме публічно-правовим, оскільки предмет спору стосується виключно виконання умов індивідуального договору між позивачем та відповідачем.

Доводи про порушення статті 6 Європейської конвенції з прав людини є безпідставними, оскільки відмова у відкритті провадження в адміністративному суді з одночасним роз`ясненням права на звернення до суду цивільної юрисдикції не є обмеженням доступу до правосуддя.

Отже, обґрунтованими є висновки судів першої і апеляційної інстанцій, що спір у даній справі не має публічно-правового характеру та не відповідає визначенню адміністративного спору, а тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду неодноразово вирішувалися правовідносини із подібним предметом спору, зокрема у справах №215/6483/19, №501/2531/20, №569/23598/23.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, правильно застосував положення статті 19 та пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною другою статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Отже, подана ОСОБА_1 касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їхнього застосування чи тлумачення, що відповідно до пункту 5 частини першої та частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Аналогічна позиція щодо застосування положень пункту 1 частини першої статті 170 КАС України в контексті здійснення касаційного перегляду судових рішень про визначення юрисдикції спору, висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 18 березня 2024 року у справі №420/33227/23, від 08 листопада 2024 року у справі №340/4469/24, від 08 квітня 2025 року у справі №644/3939/24.

Керуючись положеннями статей 328, 333 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року у справі №380/24299/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради, Головного управління Держспоживслужби у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок плати за воду і водовідведення, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

2. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа