Справа № 580/11376/25
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року справа № 580/11376/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

10.10.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправним визнання Департаментом соціального населення Черкаської обласної державної адміністрації виданим необґрунтовано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 і серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

зобов`язати Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати відповідне посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач у період з 26.04.1986 до 01.01.1993 проживав у с. Лозоватка Шполянського району Черкаської області, яке відносяться до зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4. Однак, відповідач протиправно скасував йому такий статус.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у її задоволенні. Зазначає, що за наслідками засідання Комісії Черкаської облдержадміністрації вирішено, що за нововиявлених обставин, у зв`язку з не підтвердженням періоду проживання або роботи на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4-х років з дня аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) станом на 01.01.1993, позивачу не підтверджено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4. В зв`язку з цим, визнано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_2 від 14.12.1993 № НОМЕР_3 виданим необґрунтовано.

Відповідно до довідки від 18.10.2023 №353 виданої виконавчим комітетом Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, ОСОБА_1 з 26.04.1986 по 19.11.1987 і з 06.12.1989 і по даний час проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивач у період з01.09.1986 по 18.07.1987 навчався на денній формі навчання в середньому професійно-технічному училищі №114 у місті Донецьк (поза межами посиленого радіоекологічного контролю), що підтверджується дипломом позивача від 20.07.1987 № НОМЕР_4 .

З 06.04.1987 по 15.07.1987 прийнятий на виробничу практику до Шполянського ремонтно-транспортного підприємства згідно з наказом від 06.04.1987 №20.

Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 (записи №1-2) підтверджується, що після закінчення навчання з 20.07.1987 по 05.11.1987 позивач працював на Шполянському районному ремонтно-транспортному підприємстві Черкаської області автослюсарем.

Згідно з довідкою від 10.01.2024 №1/1080, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 та записами трудової книжки серії НОМЕР_5 (записи 3-4) позивач проходив строкову військову службу в збройних силах колишнього СРСР у період з 19.11.1987 по 29.11.1989 у в/ч НОМЕР_6 .

Як вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_5 (записи 5- 6) Позивач з 05.03.1990 по 29.05.1991 працював у Черкаському обласному центрі «АвтоВАЗтехобслуговування» Шполянської СТО.

Таким чином, загальний період проживання або роботи позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю у с. Лозуватка Черкаської області в період з 26.04.1986 по 01.01.1993 складає 2 роки 2 місяці 30 днів, що становить менше 4-х років, як того вимагає п. 4 ч.1 ст.11 Закону №796-ХІІ.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

14.12.1993 позивачу видане посвідчення серії НОМЕР_7 громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

На засіданні комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян протоколом від 27.02.2025 №4, у зв`язку з недостатнім періодом проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4-х років з дня аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) станом на 01.01.1993, позивачу не підтверджено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

У зв`язку з цим, визнано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_2 від 14.12.1993 № НОМЕР_3 виданим необґрунтовано.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796-XII).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.9 Закону №796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи є особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 ч.1 ст.11 Закону №796-XII визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з п.4 ч.1 ст.14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4..

Частинами 1, 2 ст.15 Закону №796-XII визначено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

З аналізу викладених норм суд встановив, що особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали, працювали або навчались на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій.

У свою чергу, перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106, за якою с. Лозуватка Шполянського, а з липня 2020 року Звенигородського району Черкаської області, віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Оцінюючи доводи сторін щодо проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 до 01.01.1993.

Відповідно до довідки Шполянської міської ради за підписом старости Лозуватського старостинського округу від 02.07.2025 №193, ОСОБА_1 постійно з 26.04.1986 до 19.11.1987 та з 06.12.1986 до цього часу проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 , яке віднесене до 4 зони радіоекологічного забруднення.

Згідно з дипломом № НОМЕР_8 позивач 01.09.1987 вступив до середнього професійно-технічного училища №114 м. Донецька. Рішенням екзаменаційної комісії від 17.07.1987 позивачу присвоєно кваліфікацію слюсар по ремонту автомобілів 4 розряду.

Отже, суд погоджується з твердженнями відповідача, що позивач у період з 01.09.1986 до 17.07.1987 навчався Донецькому СПТУ №114.

Разом з тим, відповідно до довідки ВАТ «Шполаагропромтехсервіс» від 10.02.2025 №29, випускників Донецького СПТУ №114, у т.ч. ОСОБА_1 , прийнято на виробничу практику по спеціальності автослюсар з 06.04.1987 до 15.07.1987.

Отже, на переконання суду, позивач фактично у вказаний період не перебував на навчанні у м. Донецьк.

Згідно з даними довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.01.2024 №1/1080, позивач у період з 19.11.1987 до 29.11.1989 проходив строкову службу у збройних силах СРСР.

При цьому, відмовляючи в зарахуванні періоду з 06.04.1987 до 15.07.1987 (період виробничої практики у ВАТ «Шполаагропромтехсервіс»), з 20.07.1987 до 05.11.1987 (робота на Шполянському районному ремонтно-транспортному підприємстві) та з 05.03.1990 по 29.05.1991 (робота у Шполянському СТО Черкаського обласного центру «АвтоВАЗтехобслуговування»), Комісія виходила з того, м. Шпола не віднесена до 4 зони радіоекологічного забруднення.

Суд вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки жодних доказів об`єктивної неможливості проживання позивача у вказані періоди роботи у м. Шпола у селі Лозуватка Шполянського району (зоні посиленого радіоекологічного контролю) відповідачем, на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України, суду не надано.

Зазначені відповідачем обставини роботи позивача у м. Шпола у періоди з 06.04.1987 до 15.07.1987, з 20.07.1987 до 05.11.1987 та з 05.03.1990 по 29.05.1991 не спростовують відомостей довідки Шполянської міської ради за підписом старости Лозуватського старостинського округу від 02.07.2025 №193 проживання позивача у селі Лозуватка Шполянського району, оскільки позивач об`єктивно міг проживати у зазначений період у селі Лозуватка та працювати у м. Шпола, з огляду на незначну територіальну віддаленість (близько 10 км.).

На переконання суду, відповідач при вирішенні питання про позбавлення особи статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи повинен надати беззаперечні докази, які підтверджують, що особа не проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а не навпаки вимагати надання додаткових документів зі спливом значного періоду часу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності спірного рішення.

Дослідивши вказані вище докази, суд дійшов висновку, що позивач підтвердив своє проживання у с. Лозуватка у період з 26.04.1986 до 01.09.1986 (з часу аварії на ЧАЕС до початку навчання), з 06.04.1987 до 15.07.1987 (період виробничої практики), з 18.07.1987 до 19.11.1987 (з часу закінчення навчання до початку військової служби), з 06.12.1989 (часу закінчення військової служби) до 01.01.1993, (усього 4 роки 16 днів), що дає позивачу право на отримання статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Суд також враховує принцип «належного урядування», який окреслено у рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011. ЄСПЛ наголосив на важливості цього принципу, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на так основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в якомога послідовний спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною,alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на викладені вище обставини та наявні матеріали справи, суд вважає необґрунтованим спірне рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, яке оформлене у протоколом від 27.02.2025 №4, в частині визнання недійсним посвідчення ОСОБА_1 потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_2 від 14.12.1993 №482364, а тому воно підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Як наслідок, для ефективного відновлення порушених прав позивача наявні підставі зобов`язати відповідача відновити позивачу статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати відповідне посвідчення встановленого зразка.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Дотримуючись вказаних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з визначення з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, оформлене протоколом від 27.02.2025 №4, яким визнано необґрунтовано виданим ОСОБА_1 посвідчення від 14.12.1993 серії НОМЕР_7 особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (18036, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, буд.10, ) відновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, та видати відповідне посвідчення.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (18036, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, буд.10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ