Справа № 380/15289/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа №380/15289/24

адміністративне провадження № К/990/24237/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 380/15289/24

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року (суддя-доповідач - Коваль Р.Й., судді: Гуляк В.В., Ільчишин Н.В.)

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 12 березня 2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 12 березня 2020 року, виходячи з фіксованої величини - 4 087,37 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі невиплаченої різниці суми індексації грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 12 березня 2020 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 12 березня 2020 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням, відповідач звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, у якій, зокрема, просив відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 380/15289/24 залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду документ про сплату судового збору.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 повернуто скаржнику з підстав неусунення її недоліків.

26 лютого 2025 року відповідач повторно звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 380/15289/24.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу відповідача повернуто з тих підстав, що апеляційна скарга відповідача подана з порушенням вимог щодо форми та порядку її подання. Суд апеляційної інстанції додав, що така апеляційна скарга безвідносно до її змісту та форми, наявності документа про сплату судового збору, долучення доказів її надсиланні іншому учаснику справи, дотримання строків апеляційного оскарження безальтернативно підлягає поверненню за відсутності підпису. Виявлений у апеляційній скарзі недолік не зумовлює залишення апеляційної скарги без руху та, відповідно, не підлягає усуненню на виконання судового рішення (ухвали про залишення апеляційної скарги без руху).

06 березня 2025 року відповідач втретє подав апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі №380/15289/24, а 10 березня 2025 року судом апеляційної інстанції зареєстровано заяву відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року витребувано матеріали адміністративної справи з Львівського окружного адміністративного суду.

16 квітня 2025 року судом апеляційної інстанції постановлено ухвалу, якою визнано неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені у заяві Військової частини НОМЕР_1 від 06 березня 2025 року; апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху та встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги шляхом подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

На виконання вимог ухвали суду відповідач 21 квітня 2025 року подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені у заяві Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку апеляційного оскарження від 21 квітня 2025 року; відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про поновлення строку апеляційного оскарження та у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 380/15289/24.

Апеляційний суд виходив з того, що вказані скаржником підстави не свідчать про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження і є неповажними, а тому у відкритті апеляційного провадження у справі слід відмовити.

ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 27 травня 2025 року, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що вперше апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду апеляційної інстанції в межах строку на апеляційне оскарження, однак 21 січня 2025 року ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та залишено апеляційну скаргу без руху, а ухвалою від 17 лютого 2025 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику. Скориставшись своїм правом на апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, 26 лютого 2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 було повторно подано апеляційну скаргу з доказами сплати судового збору, проте ухвалою від 04 березня 2025 року суд апеляційної інстанції повернув скаргу апелянту. 06 березня 2025 року відповідачем було повторно подано апеляційну скаргу та заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Втім, ухвалою від 16 квітня 2025 року суд апеляційної інстанції визнав неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження та залишив апеляційну скаргу відповідача без руху. На виконання зазначеної ухвали суду 21 квітня 2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 надіслано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій наведено поважні причини пропуску такого строку.

Разом з тим, апеляційний суд не врахував наведених у заяві відповідача доводів і дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), чим обмежив право відповідача на апеляційне оскарження судового рішення. Висновки суду апеляційної інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі від 27 травня 2025 року, Військова частина НОМЕР_1 уважає надмірно формальними. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції грубо порушив вимоги статей 2, 242 КАС України, як сторони судового процесу, на апеляційний перегляд, що передбачено наведеними нормами законодавства.

Ухвалою від 18 серпня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення у силу частини четвертої статті 338 КАС України.

Ухвалою від 24 лютого 2025 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

IV. Джерела права й акти їх застосування

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною другою статті 295 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

V. Позиція Верховного Суду

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 18 серпня 2025 року касаційне провадження у справі № 380/15289/24 відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права при постановленні ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, що є підставою касаційного оскарження згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України.

Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню у межах, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд виходить з такого.

Комплексний аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги.

Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 293 КАС України, а також дотримання термінів її подачі, обов`язкове подання переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, у тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження, подання відповідного клопотання про його поновлення.

При цьому процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 КАС щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.

Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).

Отже, пункт 4 частини першої статті 299 КАС України встановлює, що апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за двох обставин:

- скаржник не подав заяву про поновлення строку.

- суд визнав підстави для поновлення строку неповажними.

Приписи пункту 4 частини першої статті 299 КАС є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства.

Як свідчать матеріали цієї справи, рішення суду першої інстанції ухвалене 18 грудня 2024 року за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження), а його копія доставлена до електронного кабінету відповідача у підсистемі «Електронний суд» 24 грудня 2024 року. В свою чергу, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 на рішення суду першої інстанції подана 06 березня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, визначеного статтею 295 КАС України.

Як зазначалося, 06 березня 2025 року відповідач подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року, на обґрунтування якої зазначив про те, що апеляційна скарга подається повторно разом із доказами сплати судового збору.

Оцінивши доводи заявника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неповажність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, наведених у заяві відповідача від 06 березня 2025 року, та залишив апеляційну скаргу без руху для надання можливості апелянту подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу відповідача, суд апеляційної інстанції, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зауважив про те, що строк на апеляційне оскарження, передбачений статтею 295 КАС України, не зупиняється у зв`язку із залишенням без руху, поверненням апеляційної скарги, а також його відлік не підлягає обрахуванню від дати вручення копій ухвал про залишення без руху та повернення первинної апеляційної скарги; відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною причиною пропуску цього строку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, установивши, що апеляційна скарга відповідача подана з порушенням строку на апеляційне оскарження, а підстави для поновлення такого строку, наведені апелянтом у заяві, є неповажними, відповідно до приписів статті 298 КАС України постановив ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху для надання можливості відповідачу подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 380/16620/24, у якій вказати інші поважні підстави для поновлення такого строку.

На виконання вимог ухвали суду відповідач подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій зазначив про те, що вперше з апеляційною скаргою Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду апеляційної інстанції 15 січня 2025 року. Проте, через несплату судового збору ухвалою апеляційного суду скаргу відповідача було залишено без руху, а потім - повернуто, так як кошти для судового збору не надійшли. Водночас, оскільки Військову частину НОМЕР_1 не позбавлено права на повторне звернення з апеляційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року, з метою захисту своїх прав та інтересів, Військова частина НОМЕР_1 повторно у найкоротший термін, після надходження коштів на оплату судового збору, подала апеляційну скаргу. Відповідач наголосив на тому, що не є розпорядником коштів і для сплати судового збору проходить відповідну процедуру замовлення коштів у командуванні, разом із тим уважає, що відсутність фінансування не може слугувати підставою для позбавлення відповідача права на захист своїх прав.

Оцінивши вказані доводи апелянта, Восьмий апеляційний адміністративний суд виснував, що підстави пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки не є такими, що не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

За позицією апеляційного суду, обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку. В ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу належного урядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Також суд апеляційної інстанції акцентував увагу на тому, що органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених, в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Втім, такі висновки апеляційного суду скаржник уважає надмірно формальними, стверджуючи у касаційній скарзі про те, що суд не врахував, що вперше з апеляційною скаргою відповідач звернувся у межах строку, визначеного статтею 295 КАС України, а також те, що Військова частина НОМЕР_1 є авіаційною частиною, яка виконує відповідні завдання та призначена для своєчасного реагування на загрози та збройні конфлікти. Касатор вказує, що хоча юридичною адресою відповідача є Львівської область, тим не менш, частина виконувала і виконує відповідні завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації.

Оцінюючи доводи скаржника про те, що повернення апеляційної скарги не забороняє повторно звертатися з апеляційною скаргою, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Суд зауважує, що необхідність сплати судового збору при поданні апеляційної скарги встановлена законом, а тому відповідач, подаючи вперше апеляційну скаргу без надання документа про сплату судового збору, достеменно розумів про порушення ним норм процесуального права.

Після первинного повернення судом апеляційної інстанції апеляційної скарги відповідача, останній повторно звернувся з апеляційною скаргою. Однак, і друга апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 була повернута скаржникові.

При цьому, двічі повернення апеляційних скарг відповідача відбулося з підстав недотримання ним вимог процесуального закону щодо форми та порядку подання апеляційної скарги.

І вже 06 березня 2025 року відповідач утретє звернувся з апеляційною скаргою, однак поза межами встановленого КАС України строку.

На переконання Суду, наведені відповідачем у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини правомірно були оцінені та визнані судом апеляційної інстанції як неповажні, адже лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк встановлений процесуальним законом може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. Окрім того, в ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

За усталеною практикою Верховного Суду відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не може впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку (постанови від 07 червня 2018 року у справі № 822/276/17, від 30 вересня 2021 року у справі № 826/16458/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 380/17601/21, від 14 вересня 2023 року у справі №520/23674/21, від 28 вересня 2023 року у справі № 280/6530/21).

Колегія суддів зауважує, що обставини пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють орган державної влади від обов`язку своєчасної його сплати. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, а тому наведені ним обставини щодо відсутності бюджетного фінансування не повинні впливати на можливість неухильного виконання покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов`язків щодо оформлення апеляційної скарги, у тому числі щодо своєчасної оплати судового збору.

Отже, сама по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Правову позицію стосовно окресленого питання викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 у справі № 640/3393/19, де зазначено, що « особа яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.».

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2023 року у справі №280/6530/21 за аналогічних обставин (несплата військовою частиною судового збору на момент повторного звернення з апеляційною скаргою). У цій постанові Суд погодився з позицією суду апеляційної інстанції щодо неповажності такої обставини, як оплата судового збору, для поновлення процесуального строку.

Таким чином право відповідача на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним й, окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі №380/17601/21.

У розглядуваній справі повернення первісної та повторної апеляційних скарг відбулося саме внаслідок несплати відповідачем судового збору та недотримання порядку подання апеляційної скарги, тобто обставин, які залежали виключно від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та не були пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали Військовій частині НОМЕР_1 скористатись правом на звернення з апеляційною скаргою у межах визначеного КАС України строку, автор касаційної скарги не зазначає та не надає.

За таких обставин наведені Військовою частиною НОМЕР_1 обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених скаржником причин та відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Щодо посилання скаржника у касаційній скарзі на дію воєнного стану в Україні, як на додаткову підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Сам по собі факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу.

Водночас, слід зауважити, що у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження Військова частина НОМЕР_1 не наводила аргументів, які стосуються виконання відповідних завдань з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації.

Ураховуючи, що доводи касаційної скарги не виправдовують безпідставність порушення суб`єктом владних повноважень процесуальних строків, встановлених законом, для реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, та не свідчать про поважність причин пропуску цього строку, Верховний Суд констатує, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції постановлено законну та обґрунтовану ухвалу, з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

VІ. СУДОВІ ВИТРАТИ

Ураховуючи результат касаційного перегляду питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі № 380/15289/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько