Справа № 160/28791/25
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області ознайомити ОСОБА_1 з усією інформацією, яка стосується особисто ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , якою володіє Управління СБУ у Дніпропетровській області, в тому числі яка міститься в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або на носіях такої інформації, та надати засвідчені належним чином копії документів, якими підтверджується відповідна інформація стосовно ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами повторного, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справ №160/922/25 розгляду УСБУ у Дніпропетровській області запиту від 11.11.2024, листом від 20.08.2025 позивача було повідомлено про те, що відповідно до п.6.14 "Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України", затвердженого наказом СБУ №400 від 21.08.2008, відомості щодо порядку надання, переоформлення або скасування допуску чи надання (припинення) доступу до державної таємниці громадянам, співробітникам та працівникам СБУ, становлять службову інформацію. Позивача у листі повідомлено, що відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту зокрема якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до статті 6 цього закону. На думку позивача, відповідач рішення суду не виконав та діяв на власних розсуд.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Від Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2025, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.08.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління СБУ про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зокрема зобов`язано Управління СБУ повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 11.11.2024, зареєстрованого в Управлінні СБУ за вх. № П-39/ІЗ від 12.11.2024, з урахуванням висновків суду у даній справі та відповідно до норм чинного законодавства України. Відповідачем зазначено, що у випадку відмови розпорядником інформації у наданні відповіді на запит на отримання публічної інформації, розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі до публічної інформації. За результатами повторного розгляду запиту ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 11.11.2024 (вх. № П-39/ІЗ від 12.11.2024), на електронну адресу останнього направлено лист Управління СБУ № 55/30-11-вих від 20.08.2025 у порядку та строки визначені Законом № 2939-VІ, вказаний лист від 20.08.2025 також направлено Управлінням СБУ на зазначену у запиті адресу засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення. З огляду на викладене твердження у позовній заяві про (свавільні дії) Управління СБУ під час виконання рішення суду у справі № 160/922/25 та неправомірну відмову у наданні у відповіді на отримання інформації не відповідає дійсності. Фактична не згода позивача з отриманим змістом та обсягом інформації на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду, не зобов`язує Управління СБУ вжиття додаткових заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає та не являється підставою для твердження у позовній заяві про (грубе) порушення прав Позивача встановленого законодавством України про доступ до публічної інформації з урахуванням висновків суду у даній справі, в обсязі інформації якою Управління СБУ володіло станом на 11.11.2024. Відповідно доводи викладені у позовній заяві є безпідставним на не обґрунтованим. Твердження позивача про неправомірну відмову останньому у наданні інформації за запитом на отримання публічної інформації від 11.11.2024, викладеній у листі Управління СБУ від 20.08.2025 № 55/30-11вих, не відповідають дійсності, оскільки вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає на час отримання запиту на інформацію, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації й відповідно не покладає на розпорядника зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації. Також СБУ зазначає про неможливість надання службової інформації, оскільки доступ до запитуваної інформації не переважає шкоду, яку може бути завдано її оприлюдненням, запитувана інформація не має безпосереднього значення для забезпечення прозорості публічних ресурсів, але прямо впливає на ефективність діяльність органів безпеки.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зокрема зазначено, що зміст листа УСБУ у Дніпропетровській області від 20.08.2025 № 55/30-11-вих, наданого у відповідь на запит про надання публічної інформації від 11.11.2024 (вхідний № П-39/ІЗ від 12.11.2024), взагалі не містить жодного обґрунтування підстави для відмови у наданні запитуваної інформації, передбаченої положеннями Закону № 2939-VI. Переважна більшість тексту цього листа-відповіді фактично зводиться до цитування норм Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, Законів України «Про оперативно-розшукову діяльність» від 18.02.1992 № 2135-XII, «Про контррозвідувальну діяльність» від 26.12.2002 № 374-ІV та Закону № 2939-VI. Доводи відповідача про нібито відсутність у нього, як розпорядника публічної інформації заздалегідь зафіксованої інформації, яку я просив надати у запиті на отримання публічної інформації від 11.11.2024 є хибними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 року поновлено провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
11.11.2024 року ОСОБА_1 було подано до Управління СБУ в Дніпропетровській області запит на отримання публічної інформації, у якому, посилаючись на приписи Законів України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації», просив ознайомити його з усією інформацією, яка стосується позивача особисто, якою володіє УСБУ у Дніпропетровській області, а також просив відповідача надати завірені належним чином копії документів, якими підтверджується відповідна інформація стосовно ОСОБА_1 .
За результатами розгляду поданого позивачем запиту УСБУ у Дніпропетровській області складено відповідь (лист) «Щодо надання інформації» за №55/15/Д/П-39/73/94 від 18.11.2024 р.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі №160/922/25, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, а саме вирішено:

визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, які виразились у відмові ОСОБА_1 в наданні інформації за запитом про надання публічної інформації від 11.11.2024 р., зареєстрованого в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області за вх. №П-39/ІЗ від 12.11.2024 р., викладеній у датованому 18.11.2024 р. листі розпорядника інформації - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області №55/Д/П-39/73/04, а також в порушенні розпорядником інформації - Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області строку розгляду запиту ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 11.11.2024 р., зареєстрованого в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області за вх. №П-39/ІЗ від 12.11.2024 р.).

зобов`язати Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 11.11.2024 р., зареєстрованого в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області за вх. №П-39/ІЗ від 12.11.2024 р., з урахуванням висновків суду у даній справі та відповідно до норм чинного законодавства України.

у задоволені іншої частини позовних вимог, відмовити.

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення набрало законної сили 13.08.2025р.

За результатами повторного розгляду запиту ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 11.11.2024 (вх. № П-39/ІЗ від 12.11.2024), Управлінням СБУ направлено позивачу лист № 55/30-11-вих від 20.08.2025 "Щодо наданні інформації" з додатками на 27 аркушах.

Так, в листі № 55/30-11-вих від 20.08.2025 зазначено наступне.

"На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі № 160/922/25 (набрало законної сили 13.08.2025) Управлінням повторно розглянуто запит від 11.11.2024 (вхідний № П-39/13 від 12.11.2024) щодо ознайомлення з інформацією стосовно Вас, яка перебуває у володінні Управління та надання копії відповідних документів.

Повідомляємо, що відповідно до пункту 6.14 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України, затвердженого наказом СБУ від 21.08.2008 № 400, відомості щодо порядку надання, переоформлення або скасування допуску чи надання (припинення) доступу до державної таємниці громадянам, співробітникам та працівникам СБУ, становлять службову інформацію.

Згідно із частиною 10 статті 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» забороняється оприлюднювати або надавати зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або не проведення стосовно певної особи оперативно-розшукової діяльності до прийняття рішення за результатами такої діяльності.

Також, статтею 9 Закону України Про контррозвідувальну діяльність забороняється оприлюднювати або надавати зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або не проведення стосовно певної особи контррозвідувальної діяльності до прийняття рішення за результатами такої діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту зокрема якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до статті 6 цього Закону.

Враховуючи вищезазначене, направляємо на Вашу адресу відкриту інформацію, яка наявна в Управлінні. Додаток: відкрита інформація стосовно ОСОБА_1 на 27 аркушах."

Також судом досліджено документи з грифом ДСК на 16 аркушах (вмотивовані запити).

Не погоджуючись з відмовою відповідача в наданні інформації за запитом на отримання публічної інформації від 11.11.2024 на виконання рішення суду, викладеною в листі Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області "Щодо надання інформації" від 20.08.2025 №55/30-11-вих., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України Про доступ до публічної інформації визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом та інформації, що становить суспільний інтерес.

Стаття 5 Закону України Про доступ до публічної інформації гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Так, відповідно до статті 1 Закону України Про доступ до публічної інформації публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єкта владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Згідно статті 3 Закону України Про доступ до публічної інформації право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Згідно із п.1 ч.3 ст.10 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Положеннями статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Частина 1 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зобов`язує розпорядника інформації надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що закон зобов`язує розпорядника інформації надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

В силу ч.1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Частиною 6 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із частиною 7 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" у рішенні про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;

2) дату надсилання або вручення повідомлення про відстрочку;

3) причини, у зв`язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений цим Законом строк;

4) строк, у який буде задоволено запит;

5) підпис.

Суд звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розглядаючи справи, предметом яких є вирішення питання правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суди мають встановити насамперед, чи прийняте таке рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а також, чи порушує воно права та охоронювані законом інтереси особи.

Крім того, суди повинні дослідити такі акти на предмет їх обґрунтованості, якщо об`єктивність та обґрунтованість даних актів є ключовим питанням правового спору.

Зі змісту преамбули Закону України «Про доступ до публічної інформації» вбачається, що Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

У Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Аналізуючи наведені положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» в контексті цього спору, слід насамперед зауважити, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Тобто розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Така правова позиція викладена у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду №9901/622/18 від 17 січня 2019 року.

Так, під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі №160/922/25, Управлінням СБУ у Дніпропетровській області повторно розглянуто запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 11.11.2024 з урахуванням висновків суду у даній справі викладених у рішенні суду та відповідно до норм чинного законодавства України.

За результатами повторного розгляду запиту ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 11.11.2024 (вх. № П-39/ІЗ від 12.11.2024), на електронну адресу позивача направлено лист Управління СБУ у Дніпропетровській області № 55/30-11-вих від 20.08.2025 у порядку та строки визначені Законом № 2939-VІ, вказаний лист від 20.08.2025 також направлено Управлінням СБУ на зазначену у запиті адресу засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення.

До листа долучено додатки, а саме відкрита інформація стосовно ОСОБА_1 на 27 аркушах.

З огляду на зазначене, судом не встановлено факту відмови Управління СБУ у Дніпропетровській області в наданні інформації за запитом позивача на отримання публічної інформації від 11.11.2024 на виконання рішення суду у справі № 160/922/25.

Суд зазначає, що позивач фактично не погоджується з отриманим змістом та обсягом інформації викладеною у листі Управління СБУ у Дніпропетровській області № 55/30-11-вих від 20.08.2025.

Підстави вважати наявність у відповідача будь-якої іншої інформації крім запитуваної згідно листа № 55/30-11-вих від 20.08.2025, судом не встановлено, а позивачем не зазначено.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідування злочинів проти життя управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури, на яку позивача було призначено наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 08.01.2024 №39к, після звільнення наказом Генерального прокурора від 02.01.2024 №1і з посади начальника зазначеного відділу Дніпропетровської обласної прокуратури

Як зазначено позивачем у заяві від 12.06.20424 (вх.П-534 від 27.06.2024), звільнення із вказаної посади було викликано неможливістю продовження повноцінного виконання обов`язків начальника відділу внаслідок позбавлення Управлінням СБУ в Дніпропетровській області допуску до державної таємниці. Допуск до державної таємниці форми 2 вперше надано в 1997 році під час роботи в військовому суді Дніпропетровського гарнізону.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відтак, правовідносини щодо оформлення позивачу, як посадовій особі суб`єкта владних повноважень - Дніпропетровської обласної прокуратури допуску до державної таємниці до сфери регулювання Закону України "Про доступ до публічної інформації" не відноситься.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в наданні інформації за запитом на отримання публічної інформації від 11.11.2024.

Щодо доводів позивача з посиланням на невиконання відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 у справі №160/922/25, суд зазначає зокрема наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII).

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає загальні і спеціальні способи судового контролю.

Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст.ст.382-382-3 і 383 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Крім того, згідно ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже процесуальним кодексом передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області (, 49000, м.Дніпро, вул.Святослава Хороброго, 23) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова