Справа № 640/4772/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2026-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4772/20 Суддя (судді) першої інстанції: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Т.Україна» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «К.Т.Україна» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.11.2019 № .

Позов обґрунтовано тим, що відповідальність за реєстрацію податкових накладних лежить на продавці товару/послуги, а відтак ТОВ «К.Т.Україна» позбавлена можливості вплинути інших суб`єктів господарювання та змусити їх зареєструвати податкову накладну у строк передбачений законом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 26 листопада 2019 року № (Форма «Ш»).

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції здійснено поверхневий аналіз наявних у матеріалах справи доказів, що призвело до неврахування правової позиція контролюючого органу.

На думку скаржника, оскільки станом на 30.08.2019 в ІКПП обраховувалась заборгованість по податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2019 року, тому підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення - відсутні.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20, підпункту 75.1.1. пункту 75.1. статті 75 та у порядку статті 76, з урахуванням статті 102 Податкового кодексу проведено камеральну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «К.Т.Україна» з питань сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) липень 2019 року, за результатами якої складено акт від 22.10.2019 № 336/10-36-54-04/39740106.

За висновками акту перевірки зазначено про порушення товариством строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

На підставі зазначеного акта перевірки та з огляду на наведене порушення контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 26.11.2019 № на суму 1047391 грн штрафних санкцій.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки підстави для нарахування Головним управління ДПС у Київській області штрафних санкцій за порушення ТОВ «К.Т. Україна» строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) відсутні, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 26.11.2019 № прийнято Головним управління ДПС у Київській області без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та не у спосіб, що визначений законодавством України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегулювано Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України; в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1. статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 36.1. статті 36 ПК України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п.п.16.1.4. п.16.1. ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За правилами пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

У відповідності до пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11. статті 56 ПК України).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з п.38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

У силу вимог п.200.1 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У разі якщо за результатами звітного (податкового) періоду податковий кредит платника перевищує його податкові зобов`язання, у платника формується від`ємне значення ПДВ звітного (податкового) періоду, яке відповідно до п.200.4 ПК України може бути, зокрема, зараховане до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як визначено п.203.1. ст.203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Таким чином, платник податків, який є зареєстрованим платником податку на додану вартість, зобов`язаний подавати до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість у строки та в порядку визначеному Податковим кодексом України.

Відповідно до п.203.2. ст.203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1. цієї статті для подання податкової декларації.

Стаття 126 Податкового кодексу України передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку несплати ним узгодженої суми грошового зобов`язання.

Так, відповідно до п.126.1. ст.126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2. цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, допущення платником податку податкового правопорушення щодо несплати узгодженого податкового зобов`язання має наслідком застосування відповідальності у вигляді штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, під час проведення перевірки встановлено порушення терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначеного п.203.2 статті 203 Податкового кодексу України, за податковою декларацією від 20.08.2019 №.

Так, 20.08.2019 ТОВ «К.Т.Україна» було подано податкову декларацію з ПДВ за липень 2019 року (реєстраційний № від 20.08.2019), в якій позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджет бюджету склало 1048404,00 грн (рядок 18 декларації), з граничним терміном сплати 30.08.2019.

Як свідчать дані таблиці акту перевірки, згідно з даними ІКПП з податку на додану вартість погашення узгоджених грошових зобов`язань відбулось 20.09.2019, тобто прострочення складає 21 календарний день.

Як вказує позивач, що ним було подано податкову декларацію з ПДВ за липень 2019 року згідно якої визначено податкові зобов`язання у сумі 1048404 грн.

Додатком 8 до податкової декларації було подано заяву про допущення продавцями ТОВ «Агена» та ТОВ «Анріка» граничного термінів реєстрації в ЄРПН податкових накладних №73, №74 від 22.07.2019 та № 107 від 31.07.2019. Сума податкового кредиту за сумою вказаних податкових накладних становить 1052832 грн.

Таким чином, податковий кредит отриманий від господарських операцій з ТОВ «Агена» та ТОВ «Анріка» повністю перекриває суму податкових зобов`язань визначених у податковій декларації за липень 2019 року.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

У відповідності до вимог пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими п.201.11. ст.201 цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складання податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених п.201.1 ст.201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з п.201.16. цієї статі) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обовязкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарів чеків або інших розрахункових документів, що засвічують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та складу податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

У той же час, норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 02 грудня 2019 року у справі №826/13060/18.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «К.Т.Україна» разом із податковою декларацією з ПДВ за липень 2019 року було подано заяву про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування (Додаток 8 до податкової декларації з податку на додану вартість).

Згідно такої заяви було порушено строки реєстрації податкових накладних №73, №74 від 22.07.2019, виписаних ТОВ «Агена», та № 107 від 31.07.2019, виписаних ТОВ «Анріка», у зв`язку із арештом ліміту (ПДВ) продавця за рішенням суду.

У свою чергу, за наслідками господарських операцій з ТОВ «К.Т.Україна», 15.08.2019 ТОВ «Агена» на виконання вимог пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, складено і направлено на реєстрацію Державній податковій службі України податкові накладні №73 та №74 від 22.07.2019.

Вказані податкові накладні доставлено до ДПС України, однак документи не прийнято, оскільки накладено арешт за рішенням суду на суму податку, на яку продавець має право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.08.2019 у справі №757/40120/19-к скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 19.07.2019 у справі № 757/37464/19-к, в частині накладення арешту суми ліміту ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ в Державній фіскальній службі України, що належить ТОВ «Агена».

При цьому, у відповідності до листа Державної фіскальної служби від 21.08.2019 №40212/6/99-99-21-03-09-15, арешт суми ліміту ПДВ у системі електронного адміністрування ПДВ по ТОВ «Агена» скасовано.

У зв`язку з вищенаведеним, 20.08.2019 податкові накладні №73 та №74 від 22.07.2019 були зареєтровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями №1.

До того ж, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №757/40114/19-к скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 19.07.2019 по справі № 757/37464/19-к на кошти-суми ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміту ПДВ) по ТОВ «Анріка» та знято заборону на користування, відчуження зазначеного майна.

Згідно з листом Державної фіскальної служби від 21.08.2019 №40211/6/99-99-21-03-03-15, арешт суми ліміту ПДВ у системі електронного адміністрування ПДВ по ТОВ «Анріка» скасовано.

У зв`язку з вищенаведеним, 20.08.2019 податкову накладну №107 від 31.07.2019 було зареєтровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією №1.

Вказані обставини свідчать про те, що несвоєчасна реєстрація податкових накладних №73, №74 від 22.07.2019 та № 107 від 31.07.2019 сталася у зв`язку з накладенням арешту в системі електронного адміністрування по контрагентам позивача, тобто за відсутності протиправних дій позивача.

Слід зазначити, що за змістом статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, податкове законодавство пов`язує право настання негативних наслідків для платника податків лише із фактом такого порушення за наявності вини саме платника податків.

При цьому, слід звернути увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 03 вересня 2019 року по справі №826/4215/18 згідно якого однією з головних ознак складу податкового правопорушення є суб`єктивна сторона, яка проявляється у вині, а саме у формі умислу або необережності суб`єкта такого правопорушення (платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб).

Тобто, податкове правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій (бездіяльності), бажала або свідомо допускала настання шкідливих наслідків таких дій (бездіяльності).

Як наслідок, податкове законодавство пов`язує право податкового органу нарахувати штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних лише із фактом такого порушення за наявності вини саме платника податків.

У даному випадку, позивачем було подано позивачем заяви до контролюючого органу щодо допущення ТОВ «Агена» та ТОВ «Анріка» порушення граничного термінів реєстрації в ЄРПН податкових накладних №73, №74 від 22.07.2019 та № 107 від 31.07.2019, що свідчить про правомірність відображення у складі податкового кредиту суми податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Агена» та ТОВ «Анріка» на підставі виписаних останніми податковими накладних.

Так, сума податкового кредиту за сумою вказаних податкових накладних №73, №74 від 22.07.2019 та № 107 від 31.07.2019 становить 1052832,00 грн. Податковий кредит отриманий від господарських операцій з ТОВ «Агена» та ТОВ «Анріка» повністю перекриває суму податкових зобов`язань визначених у податковій декларації від 20.08.2019 №, а отже фактично податкового боргу за вказаною декларацією не виникло.

При цьому, 13.09.2019 ТОВ «К.Т. Україна» було подано податкову декларацію з ПДВ за серпень 2019 року (реєстраційний № від 13.09.2019), в якій сума від`ємного значення на момент подання податкової декларації, яка зараховується у зменшення суми податкового боргу з ПДВ у розмірі 1047391,00 грн (рядок 20.1 декларації).

Як наслідок, відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування санкцій.

За викладених обставин, підстави для нарахування Головним управління ДПС у Київській області штрафних санкцій за порушення ТОВ «К.Т. Україна» строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) відсутні.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко