Справа № 120/14561/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/14561/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

25 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення-рішення від 04.10.2024 № та №.

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 04.10.2024.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 04.10.2024.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.05.2025 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в ході перевірки правильності визначення розміру документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 2 до податкової декларації, встановлено їх завищення на 202766,25 грн, а саме включення до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи інші витрати, зокрема витрати, що не пов`язані з веденням господарської діяльності та суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності в сумі 202766,25 грн, що документально не підтвердженні в тому числі за: 2017 рік - 54575,79 грн; 2019 рік - 85890,91 грн; 2023 рік - 62299,55 грн.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказала на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважила, що правова позиція Головного управління ДПС у Вінницькій області ґрунтується на хибному тлумаченні норм законодавства.

З урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу ГУ ДПС у Вінницькій області № 3695к від 18 липня 2024 року та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на III квартал 2024 року, головним державним інспектором відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС у Вінницькій області ОСОБА_2 проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акта.

За результатами перевірки складено акт від 13.09.2024 № 32314/02-32-24-05/ НОМЕР_1 у якому зафіксовано порушення позивачем вимог:

- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), занижена сума чистого оподаткованого доходу за 2017, 2019 та 2023 роки на 202766,25 грн по результатам чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 36497,92 грн;

- пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, встановлено заниження суми податкових зобов`язань з військового збору за 2017, 2019 та 2023 роки на 3041,49 грн;

- ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (Закон №2464-VI), а саме, приватним підприємцем у поданій податковій декларації про майновий стан і доходи занижена сума чистого оподаткованого доходу з якого утримується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017, 2019 та 2023 роках на 202766,25 грн. єдиного внеску в сумі 44608,58 грн;

- порушення п. 44.3 ст.44 ПК України, незабезпечення зберігання первинних документів;

- п.п.14.1.36, п.п 14.1.181, п.14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 192.1 ст. 192 п.198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п.200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань на загальну суму 6458 грн;

- п. 201.10 ст. 201 ПК України, несвоєчасно зареєстровані податкові накладні в ЄРПН, складені на постачання товарів (робіт послуг).

04.10.2024 на підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від № (форма Р) на загальну суму 45622,40 грн, в т.ч. сума податку на доходи фізичних осіб 36497,92 грн, штрафні санкції - 9124,48 грн;

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 3041,49 грн та штрафні санкції в розмірі 760,37 грн;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) № на суму 44608,58 грн

- рішення про застосування штрафних санкцій № на суму 4460,86 грн.

Позивач не погодилася із вказаними рішеннями та звернулася до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що уході судового розгляду даної справи відповідачем не доведено обґрунтованості висновків перевірки та прийнятих на їх підставі рішень.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно із підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини 1 статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону України №2464-VI)

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 2 до податкової декларації, встановлено їх завищення на 202766,25 грн, а саме включення до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи інші витрати, зокрема витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності та суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності в сумі 202766,25 грн, в тому числі за: 2017 рік - 54575,79 грн; 2019 рік - 85890,91 грн; 2023 рік - 62299,55 грн.

Позивач пояснила, що у 2017, 2019, 2023 роках нею до складу валових витрат було включено витрати на розрахунково-касове обслуговування, суму єдиного внеску на загальногообов`язкове державне соціальне страхування, суму сплачену на одержання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, суму земельного податку.

Вказані дії позивача не порушують вимоги пункту 177.4 статті 177 ПК України, який передбачея можливість включення відповідних сум до складу витрат

У свою чергу, відповідачем не зазначено, які саме інші витрати були протиправно включено ОСОБА_1 до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків (Порядок № 727).

Згідно із пунктами 3, 4, 5 розділу II Порядку 727, акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що акт від 13.09.2024 № 32314/02-32-24-05/ не відповідає вимогам, встановленим нормами Порядку № 727, так як виявлені порушення податкового законодавства викладені нечітко, без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку.

Відтак, акт перевірки від 13.09.2024 № 32314/02-32-24-05/ не містить чіткого викладу змісту податкових порушень з посиланням на конкретні суми та найменування інших витрат, які на думку контролюючого органу, були протиправно включено ОСОБА_1 до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи, що, в свою чергу, свідчить про формальний підхід податкового органу до перевірки фінансово-господарської діяльності позивача.

Таким чином, ГУ ДПС у Вінницькій області, приймаючи податкові повідомлення-рішення від 04.10.2024 № та №, рішення про застосування штрафних санкцій № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску від 04.10.2024 №Ф- діяло не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавство, а тому вказані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Стаття 132 КАС України визначає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат, згідно ч. 7 ст. 134 КАС України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Встановлено, що позивач просив стягнути з відповідачів витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання професійної правничої допомоги від 21.10.2024; платіжну інструкцію №1216 від 21.10.2024.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що факт понесення позивачем вказаних витрат підтверджується матеріалами справи.

Надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення з відповідача суми витрати на правову допомогу із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, апеляційний суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не відповідає умовам співмірності.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу та стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.