Справа № 320/50514/24
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 лютого 2026 року

м. Київ

справа №320/50514/24

адміністративне провадження № К/990/5166/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів Мельник-Томенко Ж.М., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський БКК» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 січня 2026 року

у справі №320/50514/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський БКК» до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києві Гненного Дмитра Анатолійовича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київський БКК» звернулося до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києві Гненного Дмитра Анатолійовича, у якому просило:

- визнати протиправними дії приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича щодо стягнення з ТОВ «Київський БКК» суми основної винагороди у розмірі 165387 грн 20 коп. і витрат на виконавче провадження у розмірі 747 грн 36 коп. та повернути на рахунок ТОВ «Київський БКК» 166 134 грн 56 коп.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 січня 2026 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із такою постановою суду апеляційної інстанції позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке установлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

У свою чергу, статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги та текстів оскаржуваних судових рішень вбачається, що спірні правовідносини виникли через незгоду позивача з діями приватного виконавця виконавчого округу м. Києві Гненного Д.А. щодо стягнення з ТОВ «Київський БКК» суми основної винагороди та витрат на виконавче провадження.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження судового рішення у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції у цій справі позивач переконує, що така постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. У тексті, касаційної скарги, серед іншого, зазначено про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Також позивач, із посиланням на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі №176/1715/23, переконує, що має право на касаційне оскарження на загальних підставах, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, без необхідності обґрунтування виключних випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Разом з тим, позивач, залишивши поза увагою вимогу частини третьої статті 333 КАС України, не указав, що ця справа може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики та не обґрунтував таке твердження.

З огляду на викладене, наведені скаржником обґрунтування необхідності скасування постанови суду апеляційної інстанції не є достатніми для відкриття касаційного провадження у цій справі та не дають підстав для висновку, що справа №320/50514/24 має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження на підставі частини третьої статті 333 КАС України, оскільки рішення касаційного суду за наслідками розгляду цієї скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський БКК» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 січня 2026 року у справі №320/50514/24.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко

С.А. Уханенко

Судді Верховного Суду