Справа № 990SСGС/47/25
Суддя: Шевцова Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 990SCGC/47/25

провадження № 11-414сап25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Шевцової Н. В.,

суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Ткачука О. С.

розглянула в порядку письмового провадження скаргу ОСОБА_1 (далі також - скаржник) на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 14 жовтня 2025 року № 2117/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Другої Дисциплінарної палати від 12 березня 2025 року № 501/2дп/15-25 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності,

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст та обґрунтування наведених у скарзі вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на рішення ВРП від 14 жовтня 2025 року № 2117/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 12 березня 2025 року № 501/2дп/15-25 про притягнення судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - оскаржуване / спірне рішення) з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

2. На обґрунтування наведених у скарзі вимог зазначає про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з відсутністю в його діях складу дисциплінарних проступків та наполягає, що оскаржуване рішення є незаконним як прийняте за невстановлення в його діях як слідчого судді суттєвих ознак дисциплінарного проступку, якими є очевидний та грубий характер проступку, а також істотних порушень норм кримінального процесуального права, які зумовили негативні наслідки для кримінальних проваджень або завдали шкоди завданням кримінального провадження. Наполягає також, що спірне рішення ВРП прийняла з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема Закону № 1798-VIII та Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Ради від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), у частині врегулювання розгляду скарг на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, та порушенням його прав як особи, яка притягається до дисциплінарної відповідальності, без дотримання вимог статей 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

3. Так, скаржник доводить, що право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді особи мають реалізовувати, зокрема, в порядку та спосіб, встановлені частиною першою статті 107 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), яка є спеціальною нормою права, покликаною вбезпечити суддю від свавільного втручання в його діяльність зі здійснення правосуддя, тиску на нього тощо. У цьому контексті стверджує, що з огляду на норми Конституції України та Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) Спеціалізована антикорупційна прокуратура (далі - САП) не є органом державної влади, а тому мала б звертатися з дисциплінарною скаргою виключно через адвоката, який був зобов`язаний перевірити факти, що можуть зумовлювати дисциплінарну відповідальність судді, до подання такої скарги, а в разі подання завідомо безпідставної скарги міг бути притягнений до дисциплінарної відповідальності. Однак у цій справі дисциплінарну скаргу підписав керівник САП, а тому суддя ОСОБА_1 наполягає, що ця дисциплінарна скарга підлягала залишенню без розгляду і поверненню скаржнику як подана з порушенням порядку, визначеного

Законом № 1402-VIII, що унеможливлює відкриття дисциплінарної справи за цією дисциплінарною скаргою, а отже і притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

4. Доводить також, що ВРП безпідставно та без належного мотивування відмовила в задоволенні його клопотання про допит свідків, обмежившись у своєму засіданні твердженням про те, що дисциплінарна скарга містить конкретні відомості про наявність ознак дисциплінарного проступку, а також посилання на фактичні дані, показання і докази на їх підтвердження, а тому думка інших учасників справи не має преюдиційного значення для вирішення дисциплінарної справи.

На переконання судді ОСОБА_1 , у такий спосіб ВРП не тільки позбавила його можливості доводити належними доказами відсутність у його діях складу дисциплінарного проступку, тим самим поставивши його в нерівне становище порівняно зі скаржником - керівником САП, що є порушенням статті 6 Конвенції, а й виявила свою упередженість щодо розгляду його скарги на рішення Дисциплінарної палати, оскільки ще до початку її розгляду висловилася на підтвердження обґрунтованості й доведеності дисциплінарної скарги.

У цьому ж контексті наполягає, що відповідно до частини восьмої статті 49

Закону № 1798-VIII він має право заявляти клопотання про виклик свідків. Так, свідки, про допит яких він клопотав перед ВРП, були безпосередніми учасниками кримінальних справ, розгляду яких стосувалася дисциплінарна скарга, та могли б засвідчити перед ВРП відсутність щодо них фактів незаконної відмови в доступі до правосуддя, що є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Стверджує також, що він завчасно - 26 березня 2025 року через модуль «Електронний кабінет» підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної система (далі - ЄСІТС) подав до ВРП клопотання про долучення до дисциплінарної справи низки доказів, які мали важливе значення для спростування висновку Дисциплінарної палати щодо наявності в його діях складу дисциплінарного проступку. Однак ВРП це клопотання не розглянула і не вирішила по суті, а отже й не врахувала відповідних доказів, чим учергове позбавила його можливості доводити відсутність у його діях складу дисциплінарного проступку і поставила його у нерівне порівняно з керівником САП становище, що є порушенням статті 6 Конвенції та проявом упередженого розгляду його скарги на рішення Дисциплінарної палати.

З огляду на зазначене наполягає, що підстава притягнення його до дисциплінарної відповідальності за результатами розгляду дисциплінарної справи не може вважатися встановленою за змістом та в розумінні частини шістнадцятої статті 49 Закону № 1798-VIII.

5. Крім того, суддя ОСОБА_1 уважає, що ВРП розглянула його скаргу з порушенням визначеного в пунктах 10.6, 14.5, 14.6 Регламенту порядку, оскільки в засіданні ВРП 14 жовтня 2025 року членкиня ВРП - доповідачка О. Попікова (далі -доповідачка) доповіла дисциплінарну справу, але не оголосила проєкту рішення, яке вона підготувала, після чого члени ВРП, попередньо заслухавши його і прокурора (представника скаржника), видалилися до спеціального приміщення для додаткового обговорення і тільки після їхнього повернення до зали засідань доповідачка оголосила свій проєкт рішення, який був одразу проголосований ВРП без попереднього заслуховування його і прокурора (представника скаржника).

6. Щодо висновку ВРП про наявність у його діях ознак дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (невжиття заходів щодо розгляду справи № 991/5135/23 протягом строку, встановленого законом), скаржник наполягає, що в цій частині спірне рішення не містить як посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності, так і мотивів, з яких ВРП дійшла відповідного висновку.

Так, на противагу висновку ВРП про те, що справа № 991/5135/23, предметом розгляду в якій було клопотання про обрання запобіжного заходу, перебувала в його провадженні понад три місяці, що є порушенням статті 186 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), саме унаслідок того, що він постановив ухвали від 15 червня 2023 року про застосування приводу і від 26 червня 2023 року про надання дозволу на затримання з метою приводу, зазначає, що в цей проміжок часу прокурор двічі ініціював апеляційне оскарження наведених ухвал, хоча ці ухвали, на його переконання, не підлягають апеляційному оскарженню відповідно до частини п`ятої статті 190 КПК України і Рішення Конституційного Суду від 17 березня 2020 року № 5-р/2020, у зв`язку з чим ця справа з 4 липня 2023 року перебувала в Апеляційній палаті Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) та була повернута до ВАКС в п`ятницю 4 серпня 2023 року, а з 7 до 21 серпня 2023 року він перебував у щорічній відпустці. За таких обставин, у період з 4 липня до 21 серпня 2023 року він не мав можливості здійснювати судочинство у цій справі, а 28 серпня 2023 року прокурор заявив йому відвід, який інший суддя розглянув 31 серпня 2023 року, а повний текст ухвали склав 5 вересня 2023 року. На 11 вересня 2023 року він призначив наступне судове засідання у цій справі, в якому захисниця подала об`ємні письмові заперечення з додатками, а також виникла необхідність виклику для допиту двох свідків сторони обвинувачення, тому він оголосив перерву в засіданні до 14 вересня 2023 року, коли були допитані свідки і за клопотанням захисниці оголошена перерва до 20 вересня 2023 року. В судовому засіданні 20 вересня 2023 року сторона обвинувачення ще подала до справи матеріали, після чого він постановив ухвалу. Наполягає, що ВРП не врахувала того, що прокурор в останній день розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу (20 вересня 2023 року) ще надавав до матеріалів справи докази на обґрунтування цього клопотання, тобто реалізовував свої права та повноваження сторони кримінального провадження, а тому закінчення розгляду цього клопотання до зазначеної дати порушило б права сторони обвинувачення.

Крім того, суддя ОСОБА_1 не погоджується з висновком ВРП про те, що частина шоста статті 193 КПК України встановлює для слідчого судді обов`язок розглянути клопотання за відсутності підозрюваного, але обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишається на його розсуд, залежно від обставин конкретної справи. У цьому контексті наполягає, що єднальний сполучник «та» у диспозиції цієї статті поєднує рівноправні однорідні частини складносурядного речення та вказує на одночасність дій слідчого судді з розгляду та обрання запобіжного заходу. Водночас, оскільки в спірному випадку прокурор не заявляв клопотання про обрання запобіжного заходу, то й не міг довести слідчому судді наявності передбачених статтею 177 КПК України підстав до початку судового засідання з розгляду цього клопотання, тобто вирішення цього питання було фактично можливе лише за наслідками судового розгляду.

Наполягає й на суперечливості та незрозумілості висновків Ради щодо застосування частини шостої статті 193 КПК України, оскільки спочатку ВРП констатувала, що слідчий суддя зобов`язаний розглядати клопотання без участі підозрюваної особи, але надалі дійшла протилежного висновку, що ця норма кримінального процесуального права дає змогу слідчому судді розглянути таке клопотання за відсутності підозрюваної особи і передбачає можливість обрання запобіжного заходу в такому випадку, що є ознаками наявності у слідчого судді такого права, а не обов`язку.

Поряд із цим доводить, що наявні в матеріалах справи докази не давали достатніх підстав уважати, що підозрювана перебуває на тимчасово окупованій території України, як про це зазначила ВРП у спірному рішенні. Водночас постанова про оголошення в розшук підозрюваної не містила відомостей, передбачених частиною першою статті 281 КПК України, а додані до клопотання копії поштових документів на підтвердження виклику підозрюваної для допиту до органу досудового розслідування не відповідали вимогам статті 135 КПК України, оскільки містили лише інформацію про направлення повістки, однак не містили відомостей про причини її невручення, а публікація повістки на сайті Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) та в газеті «Урядовий Кур`єр» у цьому випадку не є належним підтвердженням повідомлення підозрюваної про виклик. До того ж інформація про місце можливого проживання родичів підозрюваної не мала значення для справи.

Крім того, наполягає на безпідставності покликання ВРП в оскаржуваному рішенні на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 991/3440/20 з огляду на нерелевантність предметів провадження у зазначеній справі та в справі № 991/5135/23.

Окремо щодо дотримання строку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу зауважує, що незважаючи на наведені вище його недоліки, воно разом з доданими матеріалами налічувало 11 томів. Доводить, що згадані обставини, а також спрямованість діяльності слідчого судді на здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів підозрюваної у цьому кримінальному провадженні, та вимоги статті 187 КПК України спонукали і зобов`язували його вживати заходів із забезпечення її прибуття для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, оскільки ця норма не містить виключень і покладає саме на слідчого суддю обов`язок із забезпечення прибуття особи для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

Насамкінець стосовно цього питання наголошує, що дисциплінарне провадження щодо нього фактично звелося до перевірки ухвал, які він постановив, а скарга керівника САП зводилася до незгоди з цими судовими рішеннями, хоча вони і були оскаржені в апеляційному порядку. На переконання скаржника, встановлене щодо нього дисциплінарне порушення за своєю суттю не є свавільним або грубим і очевидним, а є наслідком оцінки матеріалів справи та тлумачення норм кримінального процесуального закону в окремій правовій ситуації, що склалася у конкретній справі, а також не має наслідком порушення прав людини і основоположних свобод, та/або грубе чи істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки не перешкодило і не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог частини першої статті 412 КПК України, не зашкодило завданням кримінального провадження і не створило перешкод для вчинення процесуальних і слідчих дій, завершення досудового розслідування, а також подальшого судового провадження, чого не врахувала ВРП під час розгляду дисциплінарної справи.

7. Щодо висновку ВРП про наявність у його діях ознак дисциплінарного проступку, визначеного підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (внаслідок недбалості незаконна відмова в доступі до правосуддя (через незаконну відмову в розгляді по суті скарг та клопотань) у справах за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23, 991/9538/23), наполягає, що і в цій частині спірне рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності та мотивів, з яких ВРП дійшла відповідного висновку.

У цьому аспекті наголошує, що закріплене в статті 6 Конвенції та статті 55 Конституції України право доступу до правосуддя як фундаментальне право людини та основоположна конституційна гарантія належить виключно людині та громадянину, а тому не може поширюватися на сторону обвинувачення (слідчого, дізнавача, керівників органів досудового розслідування та дізнання, прокурора). Поряд із цим зауважує, що в наведених справах не було предметом розгляду

будь-яке звернення (клопотання, заява тощо) сторони обвинувачення, такі обставини матеріалами дисциплінарного провадження не підтверджуються і ВРП встановлені не були, що, як уважає скаржник, спростовує висновок ВРП у цій частині.

На спростування висновку ВРП про те, що він не розглянув по суті клопотання прокурорів про застосування до підозрюваних запобіжних заходів, зазначає, що такі клопотання від прокурорів він взагалі не отримував, а клопотання детективів НАБУ (Нєдова Р. С. та Юдицького А. В.) про застосування запобіжних заходів до підозрюваних у справах № 991/4684/23 і № 991/4813/23 він розглянув, постановивши ухвали про відмову в задоволенні цих клопотань, які до того ж були скасовані в апеляційному порядку.

Щодо посилання ВРП в оскаржуваному рішенні на те, що ухвалами Апеляційної палати ВАКС у справах № 991/4684/23 і № 991/4813/23 встановлено належність кримінального провадження до підсудності ВАКС скаржник зазначає, що він не був обізнаний зі змістом цих ухвал, коли розглядав справи за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23, 991/9538/23, і дізнався про нього лише після ознайомлення з дисциплінарною скаргою. Поряд із цим наголошує, що ухвали Апеляційної палати ВАКС не мають преюдиційного значення та не є обов`язковими для нього як слідчого судді, оскільки згідно із частиною третьою статті 415 КПК України обов`язковими для суду першої інстанції є лише висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, при новому розгляді справи, чого у спірному випадку не відбувалося. У цьому ж контексті зауважує, що згадані ухвали Апеляційна палата ВАКС постановила у порядку, визначеному частиною четвертою статті 31 КПК України, тобто у складі колегії з трьох суддів, а не в порядку, передбаченому в абзаці другому частини третьої статті 34 КПК України, тобто не колегією у складі п`яти суддів Апеляційної палати ВАКС, уповноваженою вирішувати питання щодо предметної підсудності ВАКС.

Щодо посилання ВРП в оскаржуваному рішенні на ухвали Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року у справі № 757/41525/23-к, Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року у справі № 760/24347/23 та від 19 жовтня 2023 року у справі № 760/18399/23, Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2023 року у справі № 760/18399/23, інших слідчих суддів ВАКС від 28 серпня 2023 року у справі № 991/6735/23 та від 4 вересня 2023 року у справі № 991/6300/23, суддя ОСОБА_1 зазначає, що не знав про постановлення цих ухвал станом на час, коли розглядав перелічені вище справи. Водночас наголошує, що зазначені ухвали слідчих суддів судів першої інстанції не мають преюдиційного значення та не є обов`язковими для нього як слідчого судді, а в ухвалі Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду було вирішене питання щодо направлення матеріалів клопотання із Солом`янського районного суду міста Києва до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, питання ж предметної підсудності ВАКС не було предметом розгляду. Поряд із цим зауважує, що на підставі частини другої статті 439 КПК України вказівки суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої інстанції лише при новому розгляді справи, чого не відбувалося в спірному випадку, а за змістом частини шостої статті 13 Закону № 1402-VIII та частини четвертої статті 442 КПК України при застосуванні норм права суди враховують висновки щодо застосування таких норм, викладені у постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду або Великої Палати Верховного Суду, а не у постановах колегій Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, а тому вважає безпідставним посилання ВРП в оскаржуваному рішенні на зазначену вище ухвалу Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Наголошує також, що Рада в оскаржуваному рішенні в цій частині не зазначила, реалізація яких саме процесуальних прав чи обов`язків сторони захисту була унеможливлена, а тому вважає безпідставним висновок ВРП про те, що він порушив права сторони захисту.

Поряд із цим наполягає, що сама незгода САП із судовими рішеннями (ухвалами про закриття провадження у зазначених справах, які він постановляв) відповідно до пункту 4 частини першої статті 45 Закону № 1798-VIII взагалі є підставою для відмови у відкритті дисциплінарної справи.

Доводить також, що ВРП в оскаржуваному рішенні, висновуючи про те, що кримінальне провадження, в якому він здійснював контроль як слідчий суддя, беззаперечно належить до підслідності НАБУ та підсудності ВАКС, вирішила питання, яке згідно зі статтею 124 Конституції України належить виключно до функцій суду. В цьому контексті наголошує, що ВРП, хоч і є конституційним органом державної влади та суддівського врядування, однак не має права перебирати на себе та привласнювати функції судів, що становить порушення статті 124 Конституції України.

8. 13 січня 2026 року до Великої Палати Верховного Суду надійшли пояснення судді ОСОБА_1, зміст яких фактично відтворює доводи скарги.

Позиція ВРП

9. У відзиві на скаргу, який надійшов до Великої Палати Верховного Суду 24 грудня 2025 року, ВРП просить відмовити в задоволенні скарги.

10. На обґрунтування відзиву представник ВРП зазначає, що спірне рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим у визначених законом межах та спосіб, натомість посилання судді ОСОБА_1 на порушення його прав чи неправильність рішення ВРП не знаходять підтвердження в світлі чинного законодавства.

11. Так, представник ВРП доводить, що спірне рішення ухвалив повноважний склад Ради, його підписали всі її члени, які брали участь в ухваленні цього рішення, а суддя ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про засідання Ради.

12. Щодо визначених законом підстав та мотивів, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, зазначає, що в спірному рішенні є усі необхідні посилання на підстави та мотиви, з яких суддю ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

13. У цьому контексті наполягає, що слідчий суддя ОСОБА_1 відповідно до імперативних приписів частини шостої статті 193 КПК України був зобов`язаний розглянути клопотання про обрання підозрюваній ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що надійшло до ВАКС 13 червня 2023 року, за відсутності підозрюваної в межах встановленого законом строку - не пізніше сімдесяти двох годин з моменту його надходження до суду, як того вимагає стаття 186 КПК України. Натомість слідчий суддя постановив ухвалу від 15 червня 2023 року про застосування приводу до підозрюваної ОСОБА_2 , а також ухвалу від 26 червня 2023 року про надання дозволу на її затримання з метою приводу, які в умовах конкретного кримінального провадження суперечать положенням КПК України. Такі дії не лише є процесуально необґрунтованими, а й призвели до суттєвого затягування строків судового розгляду.

14. Наполягає також, що кримінальне провадження № 0000347 від 6 березня 2023 року, розпочате за ознаками корупційного кримінального правопорушення, що передбачає одержання неправомірної вигоди в особливо великому розмірі, беззаперечно належить до підслідності НАБУ та підсудності ВАКС. Це підтверджується як положеннями кримінального процесуального законодавства (зокрема частинами другою, третьою статті 33-1, частиною десятою статті 216), так і судовими рішеннями Апеляційної палати ВАКС та Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, якими однозначно встановлено підсудність цього кримінального провадження саме ВАКС. Незважаючи на це, слідчий суддя ОСОБА_1 не розглянув по суті клопотання прокурорів про застосування до підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні запобіжних заходів та протягом тривалого часу ухвалював судові рішення про закриття проваджень за скаргами сторони захисту з підстав непідсудності кримінального провадження ВАКС, що суперечить не лише зазначеним нормам закону, а й правовим позиціям, які висловлено в уже ухвалених судових рішеннях у межах цього самого провадження. Такі дії судді ОСОБА_1 суперечать вимогам КПК України та є незаконною відмовою в доступі до правосуддя сторонам обвинувачення та захисту у кримінальному провадженні через незаконну відмову в розгляді по суті їхніх скарг та клопотань.

15. На противагу доводам скаржника про те, що САП не є органом державної влади, а тому мала б звертатися з дисциплінарною скаргою через адвоката, зазначає, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань САП () є органом державної влади, тож відповідно до частини першої статті 107 Закону № 1798-VIII реалізувала право на звернення із дисциплінарною скаргою щодо судді ВАКС ОСОБА_1 через свого керівника.

16. Щодо тверджень судді ОСОБА_1 про порушення його права на захист з огляду на неврахування доказів, які він подавав Другій Дисциплінарній палаті ВРП, та відмову в задоволенні його клопотання про виклик свідків, зазначає, що Друга Дисциплінарна палата ВРП розглянула заявлені клопотання та вирішила їх у межах своїх дискреційних повноважень. У цьому контексті зауважує, що влистах адвокати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виклали їхню суб`єктивну оцінку щодо відсутності в діях судді складу дисциплінарних проступків, однак установлення факту наявності чи відсутності такого складу є виключною компетенцією ВРП та її дисциплінарних органів.

На доводи судді ОСОБА_1 про те, що ВРП не вирішила по суті клопотання про долучення доказів, яке він подав 26 березня 2025 року, зазначає, що це клопотання з додатками долучені до матеріалів дисциплінарної справа, а тому Рада враховувала їх під час прийняття спірного рішення.

Рух скарги

17. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 3 грудня 2025 року відкрила провадження за скаргою судді ОСОБА_1, а ухвалою від 22 грудня 2025 року суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_6 призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Обставини справи

18. Президент України Указом від 11 квітня 2019 року № 128/2019 призначив ОСОБА_1 на посаду судді ВАКС.

19. 15 лютого 2024 року до ВРП за вхідним номером 113/0/13-24 надійшла дисциплінарна скарга САП на дії судді ВАКС ОСОБА_1 під час розгляду справ за номерами 991/8976/23, 991/9291/23, 991/5601/23, 991/5602/23, 991/5135/23, 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/9538/23, 991/7404/23, 991/7414/23, 991/313/23, 991/931/23, 991/2042/23, 991/2965/23, 991/3223/23, 991/3251/23, 991/4854/23, 991/5263/23, 991/169/23, 991/9656/23, 991/10020/23, 991/10019/23, 991/10026/23, 991/10025/23, 991/10023/23, 991/10021/23, 991/10022/23, 991/525/24, 991/480/24, 991/931/23, 991/2042/23, 991/169/23, 991/313/23, 991/931/23, 991/2042/23, 991/2965/23, 991/3223/23, 991/3251/23, 991/4854/23, 991/5263/23, 991/169/23, 991/9656/23, 991/10020/23, 991/10019/23, 991/10026/23, 991/10025/23, 991/10023/23, 991/10021/23, 991/10022/23, 991/525/24, 991/480/24, 991/313/23, 991/3223/23, 991/2965/23, 991/3251/23, 991/4854/23, 991/5263/23, 991/11249/23, 991/205/24.

У скарзі заявник зазначав, що під час виконання повноважень слідчого судді із 30 січня 2023 року до 22 січня 2024 року суддя ВАКС ОСОБА_1 неодноразово вчиняв дії, які САП уважає такими, що містять ознаки дисциплінарних проступків, передбачених підпунктами «а», «б», «г», «ґ» пункту 1, пунктами 2, 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме: незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду; незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; незабезпечення обвинуваченому права на захист, перешкоджання реалізації прав інших учасників судового процесу; безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасне надання суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень; умисне або у зв`язку з очевидною недбалістю допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод, та можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді.

20. Ухвалою від 18 грудня 2024 року № 3680/2дп/15-24 Друга Дисциплінарна палата ВРП відкрила дисциплінарну справу стосовно судді ВАКС ОСОБА_1 з підстав наявності в його діях ознак дисциплінарних проступків, передбачених підпунктами «а», «г» пункту 1, пунктом 2 частини першої статті 106

Закону № 1402-VIII під час розгляду справ за номерами 991/5601/23, 991/5602/23, 991/5135/23, 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23, 991/9538/23.

21. Рішенням від 12 березня 2025 року № 501/2дп/15-25 Друга Дисциплінарна палата ВРП притягнула суддю ВАКС ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді попередження.

22. За змістом цього рішення Друга Дисциплінарна палата ВРП за результатом розгляду дисциплінарної справи дійшла висновку про наявність в діях судді ОСОБА_1 складів дисциплінарних проступків, передбачених пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII [невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом - стосовно розгляду в справі № 991/5135/23 клопотання про обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 193 КПК України], а також підпунктом «а» частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII [внаслідок недбалості незаконна відмова в доступі до правосуддя (через закриття провадження в справах), а саме позбавлення сторони у визначений законом спосіб оскаржити рішення, дії, бездіяльність слідчого (детектива) - стосовно справ за номерами 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23, а також стосовно розгляду клопотань про заміну запобіжного заходу у справах за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/9538/23].

23. Водночас під час розгляду дисциплінарної справи Друга Дисциплінарна палата ВРП не встановила в діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарних проступків, передбачених: підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII [незаконна відмова в доступі до правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків - щодо розгляду в справах № 991/5602/23 та № 991/5601/23 клопотань про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД)]; підпунктами «а» та «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII [стосовно розгляду в справі № 991/5135/23 клопотання про обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 193 КПК України]; підпунктом «г» пункту 1, пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII [стосовно розгляду справ за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23, 991/9538/23].

24. Визначаючи вид дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до судді ОСОБА_1 , Друга Дисциплінарна палата ВРП врахувала те, що раніше суддя не притягувався до дисциплінарної відповідальності, інформацію щодо кількості та якості розгляду ним справ і матеріалів, позитивну характеристику судді, неумисний характер допущених порушень, однак з огляду на допущення суддею, як виснувала Друга Дисциплінарна палата ВРП, очевидної недбалості за встановлених в ході дисциплінарного провадження фактичних обставини, вважала пропорційним і достатнім застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді попередження.

25. Під час вирішення питання про притягнення або відмову у притягненні судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, Друга Дисциплінарна палата ВРП виходила з такого.

Щодо справ № 991/5602/23 та № 991/5601/23

26. У дисциплінарній скарзі САП зазначила, що слідчий суддя ВАКС ОСОБА_1, ухваливши 26 червня 2023 року рішення про відмову в задоволенні клопотань детектива НАБУ Плюшкін А. Ю. про надання дозволу на проведення НРСД у кримінальному провадженні № 0000096, які надійшли до ВАКС того ж дня, винятково з мотивів неявки (запізнення) детектива, порушив вимоги статей 21, 22 КПК України та допустив прояви правового пуризму, надмірного та необґрунтованого формалізму.

27. Друга Дисциплінарна палата ВРП, проаналізувавши положення частини другою статті 93, частини першої статті 223, частини першої статті 248 КПК України, виснувала, що постановлення слідчим суддею ухвали про відмову в наданні дозволу на проведення НСРД не перешкоджає повторному зверненню з новим клопотанням про надання такого дозволу.

Факт запізнення заявника в судове засідання з розгляду клопотань є беззаперечним, його визнають старший детектив НАБУ та САП. У той же час підставою дисциплінарного провадження вказано лише те, що таке запізнення є незначним і суддя міг зачекати. До того ж скаржник не надав та під час перевірки не встановлено, що суддя знав про те, що заявник запізнюється і прибуде в засідання, проте розглянув клопотання за його відсутності.

З огляду на викладене Друга Дисциплінарна палата ВРП виснувала, що в цій частині дисциплінарної скарги САП на дії судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, немає.

Щодо справи № 991/5135/23

28. На розгляд ВАКС 13 червня 2023 року надійшло клопотання детектива НАБУ ОСОБА_7 , яке погодив прокурор САП ОСОБА_8 , про обрання підозрюваній у кримінальному провадженні № 0000277 від 22 квітня 2020 року ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 193 КПК України.

29. У дисциплінарній скарзі САП зазначено, що клопотання детектива НАБУ подавалося стосовно особи, яка перебуває за кордоном та яка оголошена в міжнародний розшук, у порядку, визначеному частиною шостою статті 193 КПК України. На момент розгляду вказаного клопотання до матеріалів долучені відомості про те, що підозрювана ОСОБА_2 14 березня 2022 року залишила територію України і не поверталася.

Проте під час судового розгляду слідчий суддя ОСОБА_1 з власної ініціативи виніс на обговорення сторін питання про застосування до ОСОБА_2 приводу в судове засідання, на що і сторона обвинувачення, і сторона захисту зазначили, що передбачених законом підстав для цього немає, оскільки ОСОБА_2 перебуває за кордоном й виконати таку ухвалу неможливо. Захисник, крім того, повідомив, що ОСОБА_2 не планує повертатися в Україну у зв`язку з воєнним станом. Незважаючи на вказане, слідчий суддя 15 червня 2023 року постановив ухвалу, якою до ОСОБА_2 застосовано привід у судове засідання на 26 червня 2023 року, оскільки здійснення приводу підозрюваної ОСОБА_2 дасть змогу посприяти можливості забезпечення її права на участь у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке є важливою складовою права на захист і права на справедливий суд у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, а також дотриманню належної правової процедури.

САП також зазначила, що ухвалою від 26 червня 2023 року слідчий суддя ВАКС ОСОБА_1 надав дозвіл на затримання підозрюваної ОСОБА_2 з метою її приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвала вмотивована тим, що надання дозволу на затримання підозрюваної ОСОБА_2 з метою її приводу для розгляду клопотання про обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить стороні обвинувачення можливість здійснення її розшуку та подальшої видачі (екстрадиції), оскільки це прямо передбачено нормами міжнародного права, зокрема, Європейською конвенцією про видачу правопорушників (Париж, 13 грудня 1957 року) і дасть змогу посприяти забезпеченню її права на участь у розгляді клопотання про обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке є важливою складовою права на захист і права на справедливий суд у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, а також дотриманню належної правової процедури.

Водночас САП вважала, що ухвала про привід ОСОБА_2 , яку постановив слідчий суддя ОСОБА_1, не була спрямована на досягнення легітимної мети приводу та винесена без мети настання відповідних правових наслідків, як це визначає Конституційний Суд України, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип пропорційності, який означає, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012). На переконання сторони обвинувачення, єдиною причиною винесення такої ухвали було створення підстав для самоусунення від розгляду відповідного клопотання по суті. Слідчий суддя ухвалив рішення, яке зважаючи на обставини справи ухвалювати не мав, застосувавши засіб, не призначений для подібної ситуації, та незважаючи на її найменування як такої, що надає «дозвіл на затримання з метою приводу».

Ухвалою Апеляційної палати ВАКС від 31 липня 2023 року скасовано ухвалу слідчого судді ВАКС ОСОБА_1 від 26 червня 2023 року та матеріали направлено йому для продовження розгляду клопотання. Ця ухвала вмотивована тим, що слідчий суддя, постановивши оскаржуване рішення, діяв не в спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, оскільки застосування такого, передбаченого КПК України засобу, не можливе за відсутності клопотання сторони обвинувачення про дозвіл на затримання з метою приводу. Слідчий суддя ухвалив рішення, яке за обставин цієї справи ухвалювати не мав, застосувавши засіб, не призначений для подібної ситуації, зазначену ухвалу, виходячи із постанови Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 757/32009/22-к, слідчий суддя постановив поза межами його компетенції, ця ухвала є такою, що не передбачена КПК України, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ухвалою від 20 вересня 2023 року слідчий суддя ВАКС ОСОБА_1 у задоволенні клопотання старшого детектива про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_2 відмовив на тій підставі, що детектив НАБУ не довів, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання зазначеному (зазначеним) у клопотанні ризику (ризикам).

У дисциплінарній скарзі САП зазначила, що суддя ОСОБА_1 порушив строки розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, визначені частиною першою статті 186 КПК України, яка передбачає, що клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання. Натомість, з урахуванням апеляційного оскарження, клопотання суддя ОСОБА_1 не розглядав більше ніж три місяці. На думку скаржника, рішення про привід та надання дозволу на затримання підозрюваної слідчий суддя ухвалив без належної оцінки поданих матеріалів, що підтверджує його намір швидко позбутися клопотання, самоусунутися в такий спосіб від належного розгляду клопотання.

30. На це суддя ОСОБА_1 у поясненнях зазначив, що клопотання детектива НАБУ ОСОБА_7 про обрання підозрюваній ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідало вимогам, які визначені пунктом 3 частини третьої статті 184 КПК України, оскільки до нього не було додано підтвердження того, що підозрюваній надані копії клопотання з доданими до нього матеріалами. На 15 червня 2023 року об 11 год 00 хв він призначив судове засідання з розгляду цього клопотання, в якому з`ясував, що підозрювана знаходиться на свободі, постановами детектива від 12 травня 2023 року вона оголошена в розшук та міжнародний розшук, у судове засідання 15 червня 2023 року за судовим викликом вона не прибула і про причини своєї неявки не повідомила. З огляду на наведене з метою забезпечення реалізації права підозрюваної на участь у розгляді клопотання про обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є важливою складовою права на захист та на справедливий суд, він з власної ініціативи запропонував учасникам справи висловитися щодо можливості здійснення приводу підозрюваної, проти якого всі заперечували.

Суддя ОСОБА_1 також зазначив, що в цьому кримінальному провадженні спеціальне досудове розслідування щодо підозрюваної ОСОБА_2 не здійснюється; детектив під час звернення до слідчого судді не дотримався вимог частини другої та пункту 3 частини третьої статті 184 КПК України, що свідчить про порушення прав підозрюваної. Суддя ОСОБА_1 пояснив, що ухвала про привід підозрюваної, у разі її неприбуття до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - це право визначене частиною третьою статті 187 КПК України.

26 червня 2023 року він постановив ухвалу про надання дозволу на затримання підозрюваної з метою її приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ухвала про привід підозрюваної не була виконана. Під час постановлення цієї ухвали він врахував правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 286/1695/18 та в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 991/3440/20, норми Європейської конвенції про видачу правопорушників (Париж, 13 грудня 1957 року).

Крім того, суддя ОСОБА_1 зазначив, що посилання керівника САП на те, що ухвала про привід підозрюваної, яку він постановив, завідомо не могла бути виконана, є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи і суперечать вимогам норм КПК України, оскільки стаття 187 КПК України покладає на слідчого суддю обов`язок із забезпечення прибуття особи для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, зокрема, у вигляді приводу та надання дозволу на затримання в разі неприбуття такої особи для участі в розгляді відповідного клопотання. Тільки факт виїзду підозрюваної за кордон 14 березня 2022 року та відсутності у сторони обвинувачення даних про її повернення, на переконання судді ОСОБА_1, не може беззастережно вказувати на неможливість виконання ухвали про її привід, оскільки детектив у клопотанні сам вказав, що батьки її чоловіка мешкають в Україні (на окупованій її частині), куди вона, наприклад, могла поїхати поза кордонами України і вже з цієї території повернутися на підконтрольну Україні територію через лінію зіткнення, перетини якої особами станом на той час фіксувати було неможливо.

Щодо посилання керівника САП на порушення строку розгляду клопотання детектива суддя ОСОБА_1 пояснив, що тривалість його розгляду обумовлена саме вчиненими прокурором процесуальними діями, які не передбачені кримінальним процесуальним законом, а саме: 1) оскарженням в апеляційному порядку ухвали про здійснення приводу підозрюваної, яка не підлягає оскарженню; 2) оскарженням в апеляційному порядку ухвали про надання дозволу на затримання підозрюваної з метою приводу, яка не підлягає оскарженню. Вважає, що дисциплінарна скарга керівника САП у наведеній частині є проявом його незгоди з постановленими у цій справі судовими рішеннями у формі ухвал.

31. Процитувавши приписи частини другої статті 131, частин першої і другої статті 177, статей 183, 186, частини першої статті 188, частини шостої статті 193 КПК України та частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII, Друга Дисциплінарна палата ВРП констатувала, що судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків. Строки розгляду справи не можуть вважатися розумними, якщо їх порушено через зайнятість судді в іншому процесі, перебування судді у відпустці, призначення судових засідань із великими інтервалами, відкладення розгляду справи на тривалий час, відкладення справи через її неналежну підготовку до судового розгляду, невжиття заходів щодо недопущення недобросовісної поведінки учасників справи тощо, оскільки наведені причини свідчать про низький рівень організації судочинства та безвідповідальне ставлення до виконання своїх обов`язків.

Друга Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що не встановила обставин, які б вказували на наявність об`єктивних та непереборних обставин, що завадили судді ОСОБА_1 розглянути справу в більш стислий строк. Навпаки, всупереч вимогам статті 140, частини шостої статті 193 КПК України слідчий суддя з власної ініціативи 15 червня 2023 року постановив ухвалу, якою застосував до ОСОБА_2 привід у судове засідання на 26 червня 2023 року, а ухвалою від 26 червня 2023 року надав дозвіл на її затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Оскільки зазначену ухвалу САП оскаржила в апеляційному порядку, то тільки 20 вересня 2023 року слідчий суддя ОСОБА_1 відмовив в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_2 на тій підставі, що сторона обвинувачення не довела, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання зазначеному (зазначеним) у клопотанні ризику (ризикам).

Друга Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що пояснення судді ОСОБА_1 не спростовують порушення норм процесуального права, які він допустив, оскільки встановлені обставини дають достатні підстави вважати, що ці порушення він допустив внаслідок неефективного та несумлінного використання своїх процесуальних повноважень, невжиття належних і дієвих заходів для забезпечення розгляду клопотання детектива з дотриманням процесуальних прав сторін у встановлені процесуальним законом строки.

За висновком Другої Дисциплінарної палати ВРП, те, що суддя ОСОБА_1 несумлінно використовував свої процесуальні повноваження та не вжив заходів для забезпечення об`єктивного та своєчасного розгляду клопотання детектива НАБУ унеможливило розгляд цього клопотання у строк, визначений статтею 186 КПК України (не пізніше 72 годин), і в спосіб, визначений законом. Фактично суддя ОСОБА_1 розглядав клопотання протягом 3 місяців 7 днів. Таким чином у діях судді ОСОБА_1 вбачається наявність дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, - невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.

32. Водночас Друга Дисциплінарна палата ВРП виснувала, що дисциплінарна скарга в частині щодо наявності в діях судді дисциплінарних проступків, передбачених підпунктами «а» та «г» пункту 1 частини першої статті 106

Закону № 1402-VIII зводиться до незгоди з судовими рішеннями.

Щодо справ за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23, 991/9538/23

33. Детективи НАБУ здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні від 6 березня 2023 року № 0000347 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 27, частиною третьою статті 369, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 28, частиною другою статті 372 Кримінального кодексу України (далі - КК України), за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 28, частиною другою статті 372 КК України, за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною другою статті 372 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 368, частиною другою статті 28, частиною першою статті 366, частиною четвертою статті 27, частиною другою статті 28, частиною другою статті 384 КК України.

Відповідно до повідомленої підозри ОСОБА_9 підбурював ОСОБА_12 до надання неправомірної вигоди особі, яка займає відповідальне становище (заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури). Його дії кваліфіковано за частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 27, частиною третьою статті 369 КК України.

За частиною першою статті 33-1, пунктами 1, 3 частини п`ятої статті 216 КПК України вказане кримінальне правопорушення віднесено до підслідності детективів НАБУ та підсудності ВАКС, так само, як і розслідуване у кримінальному провадженні № 0000347 кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 368 КК України, про підозру у вчиненні якого жодній особі не повідомлялось.

Підслідність решти кримінальних правопорушень, розслідуваних у вказаному провадженні, прокурор в порядку частини десятої статті 216 КПК України визначив за детективами НАБУ після об`єднання з кримінальним провадженням № 0000347.

Згідно із частиною другою статті 33-1 КПК України судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності ВАКС, здійснюють слідчі судді ВАКС. Інші суди не можуть розглядати кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, які віднесені до підсудності ВАКС.

34. У дисциплінарній скарзі САП зазначила, що всупереч викладеному слідчий суддя ВАКС ОСОБА_1 ухвалами від 1 червня 2023 року у справі № 991/4684/23 та від 7 червня 2023 року у справі № 991/4813/23 відмовив у задоволенні клопотань детектива про застосування у кримінальному провадженні № 0000347 запобіжних заходів до підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , у тому числі у зв`язку з непідсудністю, на думку слідчого судді, вказаного кримінального провадження ВАКС.

Ухвалами Апеляційної палати ВАКС від 19 та 22 червня 2023 року ухвали слідчого судді ВАКС ОСОБА_1 у справах № 991/4684/23 та № 991/4813/23 скасовані. Суд апеляційної інстанції також визначив, що кримінальне провадження № 0000347 підсудне ВАКС.

Так, в ухвалі Апеляційної палати ВАКС від 19 червня 2023 року у справі № 991/4684/23 зазначено, що згідно із частиною п`ятою статті 218 КПК України спір про підслідність у кримінальному провадженні, яке може належати до підслідності НАБУ, вирішує Генеральний прокурор або його заступник. Отже, всупереч наведеним положенням закону слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень та вдався до оцінки питань, які є дискрецією Генерального прокурора або його заступника.

35. САП також зазначила, що сторони кримінальних проваджень у вказаних справах зверталися до ВАКС із клопотаннями про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, зокрема, передбачених пунктами 5, 7 частини першої статті 162 КПК України (відомості, які можуть становити банківську таємницю та інформацію, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо, відповідно).

За доводами дисциплінарної скарги, слідчий суддя ОСОБА_1, будучи обізнаним про позицію Апеляційної палати ВАКС щодо обґрунтованості підсудності кримінального провадження № 0000347 ВАКС, із 27 липня 2023 року до 7 листопада 2023 року ухвалив низку судових рішень, якими закрив провадження за скаргами та клопотаннями сторони захисту у вказаному провадженні з мотивів недоведеності їх підсудності ВАКС.

Ухвалами від 1 серпня 2023 року у справах за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23 слідчий суддя ОСОБА_1 з підстав непідсудності їх ВАКС закрив провадження за скаргами захисниці ОСОБА_4 в інтересах підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які стосувались оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого (детектива) та прокурора.

Ухвалами від 7 листопада 2023 року у справах № 991/9205/23 та № 991/9206/23 за скаргами захисниці ОСОБА_4 в інтересах підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та у справі № 991/9538/23 за клопотанням захисника ОСОБА_5. в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу слідчий суддя ОСОБА_1 закрив провадження з підстав непідсудності їх ВАКС.

36. САП у дисциплінарній скарзі також доводила, що слідчий суддя ОСОБА_1 всупереч вимогам частини другої статті 306 КПК України порушив строки розгляду цих скарг - не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги.

37. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року скаргу підозрюваного ОСОБА_10 на бездіяльність уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні № 0000347 від 6 березня 2023 року, яка полягає в нерозгляді клопотання від 25 серпня 2023 року, повернуто підозрюваному з підстав того, що підслідність кримінального провадження в порядку частини десятої статті 216 КПК України визначена за детективами НАБУ (справа № 757/41525/23-к).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року скаргу підозрюваного ОСОБА_10 , в інтересах якого діяла адвокатка ОСОБА_4, повернуто особі, яка її подала, у зв`язку з непідсудністю її цьому суду (справа № 760/24347/23).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року скаргу підозрюваного ОСОБА_11 повернуто особі, яка її подала, у зв`язку з непідсудністю її цьому суду (справа № 760/18399/23).

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 2 жовтня 2023 року у справі № 760/18399/23.

38. Щодо цього суддя ОСОБА_1 у поясненнях зазначив, що всі скарги і клопотання були від сторони захисту, а не сторони обвинувачення, зокрема: у справах за номерами 991/6405/23, 91/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23 предметом розгляду були скарги сторони захисту на бездіяльність слідчого або прокурора; у справах № 991/9205/23 і № 991/9206/23 предметом розгляду були скарги на повідомлення про підозру; у справах № 991/6491/23 і № 991/9538/23 предметом розгляду були клопотання про зміну запобіжного заходу.

Зазначив також, що сторона захисту (адвокати, підозрювані тощо) з дисциплінарними скаргами щодо його дій як слідчого судді у будь-яких справах у вказаному кримінальному провадженні не зверталася. Під час здійснення судового контролю у цьому кримінальному провадженні він неодноразово постановляв ухвали про закриття проваджень за скаргами і клопотаннями з огляду на недоведеність їх належності до предметної підсудності ВАКС, що унеможливлювало здійснення судового контролю відповідно до вимог частини другої статті 33-1КПК України, оскільки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 372 КК України, яке не належить до предметної підсудності ВАКС та не є корупційним злочином. Підозрюваний ОСОБА_9 не належить до кола суб`єктів вчинення корупційних кримінальних правопорушень, які належать до підслідності НАБУ і зазначені в підпунктах 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України, що виключає предметну підсудність ВАКС, яка визначена статтею 33-1 КПК України. Суддя ОСОБА_1 зауважив, що сторона обвинувачення не встановила та не довела, що кримінальне правопорушення було вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 КК України або у пункті 1 частини п`ятої статті 216 КПК України, що також є однією з обов`язкових умов належності кримінального правопорушення до предметної підсудності ВАКС, оскільки під час досудового розслідування не була встановлена будь-яка особа з керівництва Прокуратури Дніпропетровської області щодо надання їй неправомірної вигоди, мало місце підбурювання з боку підозрюваного ОСОБА_9 за версією органу досудового розслідування.

Крім того, на думку судді ОСОБА_1, постанова прокурора САП про об`єднання матеріалів досудового розслідування (№ 0000347 та № 0000150) в одне кримінальне провадження та визначення їх підслідності від 3 квітня 2023 року не відповідає вимогам кримінального процесуального права з огляду на те, що вона не містить будь-якого мотивування на користь об`єднання кримінальних проваджень, зокрема необхідності такого об`єднання та чим саме вона обумовлена.

Суддя ОСОБА_1 зазначив, що ухвала Апеляційної палати ВАКС від 19 червня 2023 року у справі № 991/4684/23 не має для нього преюдиційного значення так само як і ухвали інших слідчих суддів ВАКС у цьому провадженні.

Щодо строків розгляду цих справ суддя ОСОБА_1 послався на велике навантаження. Водночас наголосив, що у скарзі САП не зазначено, які саме негативні істотні наслідки настали внаслідок допущених ним, на думку прокуратури, порушень.

39. Також у засіданні Другої Дисциплінарної палати ВРП суддя ОСОБА_1 надав додаткові пояснення, які долучені до матеріалів дисциплінарної справи, та письмові відповіді адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_3на його звернення, які повідомили, що не вбачають в діях судді ОСОБА_1 під час розгляду клопотань та скарг ознак дисциплінарних проступків, на які вказує САП, і вони особисто не зверталися до ВРП з дисциплінарними скаргами на дії судді ОСОБА_1

40. Друга Дисциплінарна палата ВРП в рішенні врахувала, що в ухвалі Апеляційної палати ВАКС від 22 червня 2023 року у справі № 991/4813/23 колегія суддів дійшла висновку, що сторонами спору про підслідність можуть бути лише суб`єкти, уповноважені на прийняття таких рішень. У цьому провадженні відсутній спір про підслідність між САП з будь-яким іншим органом прокуратури. Вирішення спору про підслідність у кримінальному провадженні, яке може належати до підслідності НАБУ, належить до повноважень Генерального прокурора або його заступника, а не слідчого судді. Отже, всупереч наведеним положенням закону слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень та вдався до оцінки питань, які є дискрецією Генерального прокурора або його заступника.

41. Процитувавши приписи абзацу сьомого частини сьомої та абзацу другого частини 3, частини другої 307 КПК України, Друга Дисциплінарна палата ВРП констатувала, що здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні № 0000347, яке постановою прокурора САП об`єднано з кримінальним провадженням № 0000150 в одне та визначена їх підслідність НАБУ, суддя ОСОБА_1 був зобов`язаний оцінити всі обставини в сукупності на підставі всіх зібраних доказів і застосувати належні норми права при розгляді скарг та клопотань, у тому числі врахувати висновки суду апеляційної інстанції, який вже вирішував питання про підсудність цих кримінальних проваджень ВАКС.

Натомість сторона у справах за номерами 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23 через те, що слідчий суддя ОСОБА_1 закрив провадження була позбавлена у спосіб визначений законом оскаржити рішення, дії, бездіяльність слідчого (детектива), а у справах за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/9538/23 - розгляду клопотання про заміну запобіжного заходу.

42. За висновком Другої Дисциплінарної палати ВРП, пояснення, які надав суддя, не спростовують того, що він допустив порушення під час розгляду цих справ та встановлені факти підтверджують, що дії судді ОСОБА_1 містять склад дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (внаслідок недбалості незаконна відмова в доступі до правосуддя (через незаконну відмову в розгляді по суті скарг та клопотань).

43. В той же час Друга Дисциплінарна палата ВРП не встановила в діях судді ОСОБА_1 наявності дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «г» пункту 1, пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, оскільки матеріали дисциплінарного провадження не містять доказів того, що суддя затягував або не вживав заходів для розгляду скарг і клопотань протягом встановленого законом строку їх розгляду та порушував засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

44. Разом з цим Друга Дисциплінарна палата ВРП наголосила, що надає оцінку не законності судових рішень, які ухвалив суддя ОСОБА_1 , а винятково його діям під час розгляду цих справ.

45. Щодо строку притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності Друга Дисциплінарна палата ВРП у рішенні зазначила, що у дисциплінарній справі датою вчинення дисциплінарних проступків є дати, коли суддя ОСОБА_1 постановляв ухвали, починаючи з 15 червня 2023 року, а дисциплінарна скарга надійшла та зареєстрована у ВРП 15 лютого 2024 року.

Оскільки трирічний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності судді обчислюється з дати вчинення дисциплінарного проступку до дати накладення дисциплінарного стягнення (включно) з урахуванням того, що час тимчасової непрацездатності, перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження до такого трирічного строку не враховується, Друга Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що строк притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не сплинув.

46. Друга Дисциплінарна палата ВРП урахувала характеристику, яка надала голова ВАКС та де зазначено, що: «за час роботи в суді ОСОБА_1 зарекомендував себе принциповим суддею. Виконує обов`язки зі здійснення правосуддя, уживає заходів із забезпечення повного, всебічного і об`єктивного розгляду справ. У професійній діяльності дотримується принципів верховенства права й поваги до людської гідності. Успішно застосовує набуті фахові знання в практичній діяльності. Постійно удосконалює і підтримує професійний рівень, бере участь у підготовці з підвищення кваліфікації за програмою для суддів ВАКС та інших навчальних заходах Національної школи суддів України. За діловими якостями відповідальний, дисциплінований, вимогливий до себе.

За період з 1 липня 2023 року до 1 грудня 2023 року на розгляд судді ВАКС ОСОБА_1 надійшло клопотань, скарг, заяв під час досудового розслідування - 569, з яких він розглянув - 558, залишено нерозглянутими - 11; перебувало у провадженні та розглянуто 9 кримінальних справ».

47. Як зауважила Друга Дисциплінарна палата ВРП в рішенні, вона погоджується з тим, що судова система України є перевантаженою, бере до уваги кількість справ, що перебувають у провадженні судді ОСОБА_1 , але наголошує, що правосуддя має здійснюватися ефективно.

48. Визначаючи вид стягнення, яке слід застосувати до судді ОСОБА_1 , Друга Дисциплінарна палата ВРП врахувала з одного боку, те, що раніше суддя не притягувався до дисциплінарної відповідальності, інформацію щодо кількості та якості розгляду ним справ і матеріалів, позитивну характеристику судді, неумисний характер допущених порушень, з іншого - допущення суддею очевидної недбалості, фактичні обставини, а тому вирішила, що пропорційним і достатнім є застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді попередження.

49. 21 березня 2025 року до ВРП за вхідним номером 1349/0/6-25 надійшла скарга судді ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 12 березня 2025 року № 501/2дп/15-25.

50. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між членами ВРП від 21 березня 2025 року зазначену скаргу передано членкині Ради ОСОБА_13 для проведення перевірки.

Зміст рішення ВРП

51. 14 жовтня 2025 року Рада прийняла оспорюване рішення, яким залишила без змін рішення її Другої Дисциплінарної палати від 12 березня 2025 року № 501/2дп/15-25 про притягнення судді ВАКС ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

52. Так, щодо висновків Другої Дисциплінарної палати ВРП про наявність у діях судді ОСОБА_1 під час розгляду справи № 991/5135/23 складу дисциплінарного проступку, визначеного в підпункті 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом), Рада в оскаржуваному рішенні виходила з такого.

53. Проаналізувавши приписи частини другої статті 131, частини першої і другої статті 177, статті 183, частини першої та шостої статті 193 КПК України, ВРП виснувала, що слідчий суддя або суд зобов`язані розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного чи обвинуваченого, за умови наявності достатніх підстав вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави-агресора, визнаної такою Верховною Радою України, та/або оголошена у міжнародний розшук. Водночас обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в такій ситуації є правом, а не обов`язком слідчого судді або суду, тобто належить до сфери їх дискреційних повноважень. Інакше кажучи, частина шоста статті 193 КПК України встановлює обов`язок розгляду клопотання за відсутності підозрюваного чи обвинуваченого, але обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишається на розсуд суду, залежно від обставин конкретної справи.

54. Щодо цього ВРП з матеріалів дисциплінарної справи встановила таке.

Старший детектив НАБУ ОСОБА_7 за погодженням із прокурором САП ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді ВАКС із клопотанням про обрання підозрюваній ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У клопотанні було наголошено на необхідності його розгляду за відсутності підозрюваної, відповідно до частини шостої статті 193 КПК України.

У клопотанні детектива з посиланням на конкретні аркуші та том кримінального провадження зазначено, що ОСОБА_2 14 березня 2022 року покинула територію України та не повернулася, у зв`язку із чим 12 травня 2023 року її оголошено в міжнародний розшук.

Матеріали дисциплінарної справи містять також копію постанови старшого детектива НАБУ від 12 травня 2023 року про оголошення підозрюваної ОСОБА_2 в міжнародний розшук.

У зазначеному клопотанні детектив НАБУ також повідомив, що ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, за який може бути призначена виключно реальна міра покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років позбавлення волі.

Відповідно до змісту клопотання 5 травня 2023 року на офіційному вебсайті НАБУ опубліковано повістку про виклик ОСОБА_2 на 12 травня 2023 року. Таку повістку надіслано також засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , а 9 травня 2023 року - опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» (зазначено аркуші та том кримінального провадження). За цими викликами ОСОБА_2 не з`явилася.

Згідно із протоколом огляду інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (БД «Аркан») від 15 травня 2022 року ОСОБА_2 14 березня 2022 року через пункт перетину «Чоп (Тиса)» (угорська ділянка кордону) разом із сином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покинула територію України і не повернулася (зазначено аркуші та том кримінального провадження).

Крім того, у клопотанні зазначено, що органи досудового слідства встановили, що чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_15 - 19 квітня 2022 року через пункт перетину «Чоп (Тиса)» (угорська ділянка кордону) покинув територію України та не повернувся.

Свекр ОСОБА_2 - ОСОБА_16 - 4 червня 2021 року через пункт перетину «Мілове» (російська ділянка кордону) покинув територію України та не повернувся.

Свекруха ОСОБА_2 - ОСОБА_17 - 20 лютого 2020 року через пункт перетину «Новотроїцьке (Бугас)» виїхала на тимчасово окуповану територію Донецької області та не повернулася.

Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_18 - з 8 листопада 2017 року до 15 травня 2023 року перетинала державний кордон у напрямку виїзду один раз. Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_19 - у зазначений період кордон України не перетинав.

У клопотанні зазначено аркуші та том кримінального провадження, які містять докази на підтвердження цієї інформації.

У клопотанні також повідомлено, що ОСОБА_2 та її батьки - уродженці Казахстану. Місце проживання батьків ОСОБА_2 зареєстровано на тимчасово окупованій території Донецької області. Чоловік та свекор ОСОБА_2 є уродженцями Донецької області, свекруха - уродженка Казахстану, адреса місця їхнього проживання зареєстрована на тимчасово окупованій території Донецької області.

Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 та члени її родини мають нерухоме майно на тимчасово окупованій території Донецької області, що, на думку органів досудового слідства, свідчить про наявність реальної можливості переховування підозрюваної ОСОБА_2 на цій території з метою уникнення кримінальної відповідальності.

55. З огляду на викладене ВРП виснувала, що клопотання про обрання підозрюваній ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (подане в порядку частини шостої статті 193 КПК України) містило інформацію та докази про оголошення підозрюваної ОСОБА_2 в міжнародний розшук, а також виклад достатніх підстав (із посиланням на відповідні докази) вважати, що вона перебуває на тимчасово окупованій території України.

56. ВРП також зауважила, що до дисциплінарної скарги САП додала повідомлення захисниці підозрюваної ОСОБА_2 - адвокатки ОСОБА_3 від 12 травня 2023 року, адресоване детективу НАБУ, у якому зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану ОСОБА_2 , побоюючись за своє життя та здоров`я, у березні 2022 року залишила територію України, тому не має можливості з`являтися за викликами до НАБУ.

У засіданні 12 березня 2025 року суддя ОСОБА_1 надав Другій Дисциплінарній палаті ВРП лист-відповідь від захисниці підозрюваної ОСОБА_2 - адвокатки ОСОБА_3, у якому зазначено, що «у судовому засіданні у даній справі, 15.06.2023 року, в ході з`ясування обставин виклику та прибуття учасників провадження в судове засідання виникло питання щодо можливості здійснення приводу підозрюваної ОСОБА_2 , щодо якого, наскільки я пригадую, я заперечувала з огляду на те, що мною визнавалася обставина про те, що ОСОБА_2 виїхала за межі України ще в березні 2022 року».

57. З огляду на викладене (зокрема оголошення підозрюваної ОСОБА_2 в міжнародний розшук та наявність достатніх підстав вважати, що вона перебуває на тимчасово окупованій території України) ВРП виснувала, що слідчий суддя ОСОБА_1 відповідно до імперативних приписів частини шостої статті 193 КПК України був зобов`язаний розглянути зазначене клопотання за відсутності підозрюваної ОСОБА_2 не пізніше сімдесяти двох годин з моменту його надходження до суду, як того вимагає стаття 186 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1, усупереч покладеному на нього обов`язку, передбаченому КПК України, безпідставно не вжив заходів для розгляду клопотання про обрання підозрюваній ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах встановленого законом строку. Натомість слідчий суддя постановив ухвалу від 15 червня 2023 року про застосування приводу до підозрюваної ОСОБА_2 , а також ухвалу від 26 червня 2023 року про надання дозволу на її затримання з метою приводу, які в умовах конкретного кримінального провадження суперечать положенням КПК України. Такі дії, за висновком ВРП, не лише є процесуально необґрунтованими, а й призвели до суттєвого затягування строків судового розгляду.

58. На підтвердження такого висновку ВРП послалась на зміст постанови Апеляційної палати ВАКС, якою скасовано ухвалу слідчого судді ОСОБА_1 від 26 червня 2023 року про надання дозволу на затримання підозрюваної ОСОБА_2 з метою її приводу.

59. ВРП визнала безпідставними доводи судді ОСОБА_1 про те, що кримінальний процесуальний закон не встановлює строку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, порядок розгляду якого визначено частиною шостою статті 193 КПК України (за відсутності підозрюваного, обвинуваченого), тоді як строк у сімдесят дві години, передбачений статтею 186 КПК України, застосовується виключно до розгляду клопотань про застосування або зміну запобіжного заходу, тобто клопотань, розгляд яких відбувається за обов`язкової участі підозрюваного або обвинуваченого, з огляду на таке.

Стаття 186 КПК України є загальною та встановлює строки для розгляду клопотання про застосування або зміну будь-якого передбаченого КПК України запобіжного заходу.

Процедура, передбачена в частині шостій статті 193 КПК України, є випадком, який дає змогу слідчому судді, суду розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого. Отже, така процесуальна дія також є формою застосування запобіжного заходу.

У постанові від 14 лютого 2022 року № 991/3440/20 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що «законодавець дійсно ототожнює розглядувані поняття «застосування запобіжного заходу» та «обрання запобіжного заходу», використовуючи їх як синонімічні (тотожні за своїм правовим значенням),» та дійшла висновку, що «рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою».

На підставі зазначеного ВРП виснувала, що положення частини шостої статті 193 КПК України не виключають застосування загального процесуального строку, визначеного статтею 186 цього Кодексу, оскільки йдеться про обрання (застосування) запобіжного заходу. З огляду на це у випадках, передбачених частиною шостою статті 193 КПК України, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянуто невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту його надходження до суду.

60. Доводи скарги судді ОСОБА_1 про те, що детектив порушив вимоги пункту 3 частини третьої статті 184 КПК України під час подання клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_2 з огляду на відсутність підтвердження вручення їй копії клопотання, матеріалів на його обґрунтування, а також повідомлення про підозру ВРП визнала недоречними, наголосивши, що він достеменно знав, що органам досудового слідства невідоме місцезнаходження підозрюваної, як і те, що в березні 2022 року вона залишила територію України, що унеможливлювало вручення їй відповідних документів.

61. Доводи судді ОСОБА_1 про те, що клопотання не містило належних доказів виклику підозрюваної ОСОБА_2 до детектива чи прокурора та підтверджень неможливості вручення таких викликів, тоді як виклики через медіа та сайт Офісу Генпрокурора можуть застосовуватися лише за наявності підстав уважати, що особа перебуває на окупованій території або в державі-агресорі, а в матеріалах містилася лише інформація про перетин ОСОБА_2 кордону з країною Євросоюзу до дати повідомлення про підозру, ВРП відхилила як такі, що спростовуються матеріалами, наданими САП, відповідно до яких 5 травня 2023 року на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) була надіслана повістка про виклик до НАБУ на 12 травня 2023 року. До того ж матеріали клопотання містили інформацію про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_2 може перебувати на окупованій території з огляду на наявність у неї та членів її родини нерухомості на цій території, систематичні виїзди її свекрухи й постійне проживання там з лютого 2020 року, а також виїзд свекра до росії у червні 2021 року.

62. Доводи судді ОСОБА_1 про необхідність вжиття заходів для забезпечення особистої участі ОСОБА_2 в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ВРП також відхилила із посиланням на те, що місцезнаходження ОСОБА_2 не відоме, вона оголошена в міжнародний розшук, а її адвокатка підтвердила факт її виїзду за кордон у березні 2022 року. На переконання Ради, за таких підстав слідчий суддя мав підстави для розгляду клопотання без присутності підозрюваної в судовому засіданні, оскільки обставини справи відповідають вимогам КПК України щодо обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваного. Крім того, у розгляді справи брала участь адвокатка підозрюваної, яка забезпечувала захист її прав.

63. Доводи судді ОСОБА_1 щодо відсутності в матеріалах клопотання відомостей про здійснення стосовно ОСОБА_2 спеціального досудового розслідування ВРП визнала не істотними для предмета дисциплінарної справи з огляду на її висновки щодо застосування частини шостої статті 193 КПК України.

64. Твердження судді ОСОБА_1 про наявність у нього повноважень за власною ініціативою постановлювати ухвалу про затримання особи з метою приводу без клопотання прокурора на підставі частини третьої статті 187 КПК України ВРП відхилила як такі, що суперечать положенням КПК України. У цьому контексті Рада зазначила, що за змістом положень статті 187 КПК України слідчий суддя, суд мають право постановити ухвалу про дозвіл на затримання підозрюваного або обвинуваченого з метою приводу виключно у разі надходження відповідного клопотання слідчого або прокурора. Отже, реалізація слідчим суддею, судом цих повноважень пов`язана з ініціативою сторони обвинувачення та не може здійснюватися з власної ініціативи слідчого судді, суду.

Оскільки детектив НАБУ звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_2 , зазначивши про необхідність розгляду цього питання за її відсутності на підставі частини шостої статті 193 КПК України, та за відсутності клопотання сторони обвинувачення про надання дозволу на її затримання з метою приводу, то, на переконання ВРП, слідчий суддя ОСОБА_1 не мав повноважень самостійно вирішувати питання про надання дозволу на затримання підозрюваної.

65. Безпідставними ВРП визнала і доводи судді ОСОБА_1 про те, що затягування розгляду клопотання було спричинене тим, що прокурор апеляційні скарги на ухвали про привід від 15 червня 2023 року та про дозвіл на затримання з метою приводу від 26 червня 2023 року, що, як він уважає, не підлягають апеляційному оскарженню. У цьому контексті Рада зазначила, що апеляційні скарги стосувалися ухвал, постановлення яких у цьому кримінальному провадженні було недоцільним, особливо за відсутності відповідного клопотання сторони обвинувачення. Зокрема, ухвалу про надання дозволу на затримання з метою приводу Апеляційна палата ВАКС скасувала як незаконну. Отже, дії прокурора були зумовлені необхідністю оскарження процесуальних порушень, допущених самим слідчим суддею, а не спрямовані на штучне затягування розгляду справи.

66. Доводи судді ОСОБА_1 щодо значного обсягу матеріалів клопотання з додатками (11 томів), необхідності виклику та допиту двох свідків сторони обвинувачення, а також постійного подання нових матеріалів до справи, зокрема з боку прокурора, ВРП визнала такими, що заслуговують на увагу, проте не спростовують висновків про наявність у його діях ознак дисциплінарного проступку. Як зауважила ВРП, у разі, якби слідчий суддя ОСОБА_1 дотримався норм кримінального процесуального закону, такі строки розгляду зазначеного клопотання могли б бути суттєво скорочені.

67. Щодо висновків Другої Дисциплінарної палати ВРП про наявність у діях судді ОСОБА_1 під час розгляду справ за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23, 991/9538/23 (стосовно кримінального провадження № 0000347 від 6 березня 2023 року) складу дисциплінарного проступку, визначеного в підпункті «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII [внаслідок недбалості незаконна відмова в доступі до правосуддя (через незаконну відмову в розгляді по суті скарг та клопотань)], Рада в оскаржуваному рішенні виходила з такого.

68. Із матеріалів дисциплінарної справи Рада встановила, що 6 березня 2023 року за № 0000347 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) внесено відомості за ознаками корупційного кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України. Здійснювали досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні детективи НАБУ.

Під час досудового розслідування цього кримінального правопорушення, детективи НАБУ встановили інше, пов`язане із цим, кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим 31 березня 2023 року внесли відомості до ЄРДР за № 0000150 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 372 КК України (яке не підслідне НАБУ).

З огляду на те, що окреме розслідування у кримінальних провадженнях № 0000347 від 6 березня 2023 року та № 0000150 від 31 березня 2023 року може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду, 3 квітня 2023 року прокурор виніс постанову про об`єднання цих кримінальних проваджень в одне.

Оскільки розслідування кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 372 КК України, не віднесено до підслідності НАБУ, прокурор САП, керуючись частиною десятою статті 216 КПК України, визначив підслідність кримінальних правопорушень, які розслідуються в об`єднаному провадженні № 0000347, за детективами НАБУ.

У межах зазначеного кримінального провадження повідомлено про підозру: адвокату ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 27, частиною третьою статті 369, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 28, частиною другою статті 372 КК України; працівнику прокуратури ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 28, частиною другою статті 372 КК України; працівнику прокуратури ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною другою статті 372 КК України.

Під час досудового розслідування детектив НАБУ звернувся до слідчого судді ВАКС із клопотаннями про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а щодо підозрюваного ОСОБА_11 -домашнього арешту.

Слідчий суддя ВАКС ОСОБА_1 ухвалами від 1 червня 2023 року у справі № 991/4684/23 та від 7 червня 2023 року у справі № 991/4813/23 відмовив у задоволенні зазначених клопотань детектива, зокрема у зв`язку з непідсудністю, на думку слідчого судді, цього кримінального провадження ВАКС.

Апеляційна палата ВАКС ухвалами від 19 та 22 червня 2023 року ухвали слідчого судді ВАКС ОСОБА_1 у справах № 991/4684/23 та № 991/4813/23 скасувала, встановивши, що кримінальне провадження № 0000347 підсудне ВАКС.

69. ВРП підкреслила, що попри це, а також усупереч вимогам частин другої, третьої статті 33-1 КПК України слідчий суддя ОСОБА_1 з 27 липня до 7 листопада 2023 року ухвалив низку судових рішень, якими закрив провадження за скаргами та клопотаннями сторони захисту в зазначеному провадженні з мотивів недоведеності їх підсудності ВАКС.

Ухвалами від 1 серпня 2023 року у справах за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23 слідчий суддя ОСОБА_1 з підстав непідсудності їх ВАКС закрив провадження за скаргами захисниці ОСОБА_4 в інтересах підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які стосувались оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого (детектива) та прокурора.

Ухвалами від 7 листопада 2023 року у справах № 991/9205/23 та № 991/9206/23 за скаргами захисника захисниці ОСОБА_4 в інтересах підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та у справі № 991/9538/23 за клопотанням захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 за клопотаннями про зміну запобіжного заходу слідчий суддя ОСОБА_1 закрив провадження з підстав непідсудності їх ВАКС.

Підозрювані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також адвокатка ОСОБА_4, яка діяла в інтересах ОСОБА_10 , зверталися до слідчих суддів судів загальної юрисдикції зі скаргами в порядку статті 303 КПК України, однак слідчі судді ухвалами такі скарги повернули у зв`язку з підсудністю кримінального провадження ВАКС.

Крім того, сторона захисту у кримінальному провадженні № 0000347 зверталася до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду із клопотанням про направлення матеріалів за скаргою підозрюваного на повідомлення про підозру із Солом`янського районного суду міста Києва до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 2 жовтня 2023 року у справі № 760/18399/23 залишив зазначене клопотання без задоволення з огляду на те, що відповідно до положень частини третьої

статті 33-1 КПК України інші суди, визначені цим Кодексом, не можуть розглядати кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, які віднесені до підсудності ВАКС.

70. Поряд із цим ВРП зауважила, що інші слідчі судді ВАКС, розглядаючи клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні № 0000347 про закриття судового провадження з підстав його непідсудності ВАКС, не погодились із наведеними аргументами та дійшли протилежного висновку - що це провадження є підсудним саме ВАКС (ухвали від 28 серпня 2023 року у справі № 991/6735/23, від 4 вересня 2023 року у справі № 991/6300/23).

71. З огляду на викладене ВРП констатувала, що кримінальне провадження № 0000347 від 6 березня 2023 року, розпочате за ознаками корупційного кримінального правопорушення, що передбачає одержання неправомірної вигоди в особливо великому розмірі, беззаперечно належить до підслідності НАБУ та підсудності ВАКС. Це підтверджується як положеннями кримінального процесуального законодавства (зокрема частинами другою, третьою статті 33-1, частиною десятою статті 216), так і судовими рішеннями Апеляційної палати ВАКС та Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, якими однозначно встановлено підсудність кримінального провадження саме ВАКС.

72. ВРП також зазначила, що незважаючи на це, слідчий суддя ОСОБА_1 не розглянув по суті клопотань прокурорів про застосування до підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні запобіжних заходів та протягом тривалого часу ухвалював судові рішення про закриття проваджень за скаргами сторони захисту з підстав непідсудності кримінального провадження ВАКС, що суперечить не лише зазначеним нормам закону, а й правовим позиціям, які висловлено у вже ухвалених судових рішеннях у межах цього самого провадження. Водночас спроби сторони захисту оскаржити бездіяльність органів досудового розслідування чи реалізувати свої процесуальні права в судах загальної юрисдикції також не мали результату, оскільки слідчі судді цих судів, діючи відповідно до закону, повертали подані скарги з підстав підсудності справи ВАКС.

73. Зазначені дії судді ОСОБА_1, на переконання ВРП, суперечать вимогам КПК України та є незаконною відмовою в доступі до правосуддя стороні обвинувачення та захисту у кримінальному провадженні через незаконну відмову в розгляді по суті їх скарг та клопотань.

74. Доводи судді ОСОБА_1 про недоведеність належності кримінального провадження № 0000347 від 6 березня 2023 року до предметної підсудності ВАКС Рада відхилила як такі, що спростовуються встановленими в дисциплінарному провадженні обставинами та викладеними вище мотивами.

75. Доводи судді ОСОБА_1 щодо невідповідності постанови прокурора САП від 3 квітня 2023 року про об`єднання кримінальних проваджень № 0000347 та № 0000150 вимогам кримінального процесуального законодавства ВРП визнала необґрунтованими, зазначивши, що відповідно до частини сьомої статті 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується. Зазначену постанову прокурор САП прийняв у межах компетенції згідно із частиною п`ятою статті 217 та частиною десятою статті 216 КПК України за наявності відповідних правових підстав.

76. Відхилила ВРП і доводи судді ОСОБА_1 про те, що сторона захисту (адвокати, підозрювані тощо) з дисциплінарними скаргами щодо його дій як слідчого судді в будь-яких справах у цьому кримінальному провадженні не зверталася, зазначивши, що подання скарги до ВРП - це право сторони, а не її обов`язок, відповідно, неподання дисциплінарної скарги щодо судді не свідчить про відсутність порушень. Оцінка правомірності дій судді в межах дисциплінарного провадження здійснюється виключно на підставі встановлених фактичних обставин і норм чинного законодавства, а не на основі суб`єктивного сприйняття поведінки судді учасниками справи.

77. ВРП також підкреслила, що дисциплінарна скарга САП не зводилася лише до незгоди з судовими рішеннями, які ухвалив суддя ОСОБА_1 , а містила конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку та посилання на фактичні дані (свідчення, докази), що підтверджують ці відомості. З огляду на це ВРП визнала необґрунтованими посилання судді ОСОБА_1 у скарзі на необхідність відмови у відкритті дисциплінарної справи на підставі пункту 4 частини першої статті 45 Закону № 1402-VIII.

78. Відхилила ВРП і посилання судді ОСОБА_1 на наявність у прокурора права на апеляційне оскарження судових рішень, які він ухвалив, зазначивши, що це не виключає можливості подання дисциплінарної скарги. Апеляційне оскарження та дисциплінарна відповідальність мають різні правову природу та мету: перше - перевірка законності судового рішення, друге - оцінка поведінки судді з погляду дисциплінарних стандартів. Отже, ініціювання дисциплінарного провадження було законним способом реагування на можливе порушення суддею норм процесуального права, незалежно від реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень.

79. Твердження судді ОСОБА_1 про обов`язок САП подавати скаргу виключно через адвоката Рада відхилила як такі, що суперечить правовому статусу прокуратури та закону і не може бути підставою для залишення дисциплінарної скарги без розгляду. Щодо цього ВРП зазначила, що САП є самостійним органом прокуратури, що входить до складу Офісу Генерального прокурора - органу державної влади, який діє від імені держави відповідно до Конституції України та Закону № 1697-VII. Згідно із частиною першою статті 107

Закону № 1402-VIII органи державної влади мають право звертатися з дисциплінарною скаргою через своїх керівників або представників. САП як орган державної влади реалізувала право на звернення з дисциплінарною скаргою щодо судді ВАКС ОСОБА_1 через свого керівника.

80. Доводи судді ОСОБА_1 щодо впливу керівника САП на ВРП та упередженості членів її Другої Дисциплінарної палати Рада визнала необґрунтованими, оскільки вони не містять конкретних доказів та фактичних підстав для таких тверджень.

81. На доводи судді ОСОБА_1 про те, що Друга Дисциплінарна палата ВРП, яка відкрила дисциплінарну справу щодо нього, не мала б розглядати цю справу, Рада зазначила, що її Дисциплінарні палати діють в межах своєї компетенції, визначеної Законом № 1798-VIII. Відкриття дисциплінарної справи та її розгляд Другою Дисциплінарною палатою ВРП не суперечить чинному законодавству, оскільки правила щодо цього процесу не передбачають зміни визначеного за результатами автоматизованого розподілу доповідача в дисциплінарному провадженні (навпаки, перелік таких підстав є вичерпним) та, відповідно, складу дисциплінарного органу ВРП залежно від зміни стадії дисциплінарного провадження.

82. Твердження судді ОСОБА_1 щодо підстав, з яких, на його думку, член Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_20 пропонував йому коментувати ухвалу Апеляційної палати ВАКС, Рада відхилила як такі, що за їх суттю є припущенням, не спростовують висновків про наявність у його діях складу дисциплінарних проступків, а також не свідчать про порушення процедури дисциплінарного провадження або упередженість членів Другої Дисциплінарної палати ВРП.

83. Реагуючи на доводи судді ОСОБА_1 про те, що Друга Дисциплінарна палата ВРП проігнорувала докази, які він подав, та відмовила у виклику свідків (адвокатів і підозрюваних), Рада зазначила, що її Друга Дисциплінарна палата розглянула заявлені клопотання та вирішила їх у межах своїх дискреційних повноважень. Як підкреслила ВРП, адвокати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у листах виклали їхню суб`єктивну оцінку щодо відсутності в діях судді складу дисциплінарних проступків. Водночас установлення факту наявності чи відсутності такого проступку є виключною компетенцією ВРП та її дисциплінарних органів, а думка учасників процесу не має преюдиційного значення для вирішення дисциплінарної справи.

84. У підсумку ВРП погодилася з висновком її Другої Дисциплінарної палати, що з огляду на встановлені в дисциплінарній справі обставини в сукупності, застосування до судді ВАКС ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження є пропорційним і достатнім.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

85. Дослідивши наведені в скарзі, з урахуванням пояснень, та відзиві на неї доводи, перевіривши матеріали дисциплінарної справи, заслухавши суддю-доповідача у справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підстав для задоволення скарги немає.

Щодо меж перегляду оскаржуваного рішення ВРП

86. На підставі статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

87. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

88. Частини перша та друга статті 55 Конституції України гарантують, що права і свободи громадян захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

89. Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

90. Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері

публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

91. Так, частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

92. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

93. На підставі частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка здійснює повноваження, визначені цією Конституцією та законами України, серед іншого, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.

94. Відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів (частина десята статті 131 Конституції України).

95. Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає

Закон № 1798-VIII.

96. Так, частиною першою статті 1 Закону № 1798-VIII визначено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

97. Згідно із частиною другою статті 26 Закону № 1798-VIII для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює дисциплінарні палати з числа членів ВРП.

98. Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.

99. Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, за приписами частин першої та третьої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. Скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження. Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП.

100. Згідно із частиною сьомою статті 266 КАС України та частиною другою статті 52 Закону № 1798-VIII на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.

101. Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

102. Стаття 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, статтею 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» конкретизовано, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

103. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Україна ратифікувала Конвенцію, взявши на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції (стаття 1 розділу І Конвенції).

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

104. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

105. У пункті 123 рішення від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його практикою навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у зазначеному вище органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції» (див. пункт 29 рішення від 10 лютого 1983 року у справі «Альбер і Ле Конт проти Бельгії» та пункт 42 рішення від 14 листопада 2006 року у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства», заява № 60860/00). У межах скарги за статтею 6 Конвенції, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі чинники, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (див. пункти 44-47 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайян проти Сполученого Королівства» та пункт 43 згаданого рішення у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства»).

106. На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ВРП у дисциплінарному провадженні є квазісудом, оскільки здійснює розгляд скарги на рішення дисциплінарного органу про притягнення / відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та приймає рішення на підставі балансу поданих доказів.

107. Водночас Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії, визначені частинами першою і другою статті 55 Конституції України та пунктом 1 статті 6 Конвенції, як визначений статтею 266 КАС України судовий орган, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення, ухвалені за результатом розгляду скарг на рішення її дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.

108. Розгляд таких скарг Велика Палата Верховного Суду здійснює за правилами касаційного провадження, встановленими КАС України.

109. Так, частиною першою статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

110. За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

111. За такого правового регулювання об`єктом дослідження Великої Палата Верховного Суду у цій категорії справ є виключно питання застосування права.

112. Відповідно до статті 52 Закону № 1798-VIII рішення цього органу ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;

4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

113. Велика Палата Верховного Суду повно та всебічно перевіряє спірне рішення, зокрема, на предмет його відповідності вимогам частини першої статті 52

Закону № 1798-VIII.

114. Скаржник не ставить питання про незаконність спірного рішення з підстав, визначених у пунктах 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIІ.

115. Велика Палата Верховного Суду не встановила обставин чи підстав, які б указували на те, що склад ВРП, який ухвалив оскаржуване рішення, не мав повноважень його ухвалювати; рішення не підписав хтось зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП.

116. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав, визначених пунктами 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII, для скасування спірного рішення.

117. Водночас оскаржуване рішення ВРП потребує більш детальної оцінки на предмет дотримання вимог, передбачених пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIІ.

118. Так, спірне рішення ВРП прийняла за результатом розгляду скарги на рішення її Другої Дисциплінарної палати від 12 березня 2025 року № 501/2дп/15-25 про притягнення судді ВАКС ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

119. За змістом зазначеного рішення Друга Дисциплінарна палата ВРП, розглянувши дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 , дійшла висновку, з яким погодилася й Рада в оскаржуваному рішенні, про наявність у діях судді складів дисциплінарних проступків, передбачених пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII [невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом], а також підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII [внаслідок недбалості незаконна відмова в доступі до правосуддя (через незаконну відмову в розгляді по суті скарг та клопотань)].

120. Так, за матеріалами справи ці висновки ВРП та її дисциплінарного органу основувалися на тому, що суддя ОСОБА_1:

- несумлінно використовував свої процесуальні повноваження та не вжив заходів для забезпечення об`єктивного та своєчасного розгляду клопотання детектива НАБУ про обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 193 КПК України в справі № 991/5135/23 у строк, визначений статтею 186 КПК України (не пізніше 72 годин);

- через закриття проваджень у справах за номерами 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23 991/6405/23, 991/6406/23, 991/9538/23 незаконно відмовив у розгляді по суті скарг та клопотань сторони у цих справах.

121. На переконання ВРП, ці порушення не були наслідком звичайної суддівської помилки, а вчинені внаслідок очевидної недбалості судді.

122. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 червня 2021 року (провадження № 11-121сап21) зазначила, що суддя, здійснюючи правосуддя, повинен застосовувати закон та надавати оцінку обставинам судової справи так, щоб не порушувати довіру громадян до справедливого судового розгляду незалежним і безстороннім судом.

123. Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендації CM/Rec(2010)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

124. Жоден суддя не повинен притягатися до дисциплінарної відповідальності чи звільнятися за винесені ним судові рішення, окрім як у разі грубої недбалості чи навмисного порушення закону (пункт 22 Декларації щодо принципів незалежності судової влади, прийнятої Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи 14 жовтня 2015 року).

125. З огляду на це питання помилок щодо фактів та права, яких начебто припустився суд, не належить до компетенції дисциплінарного органу доти, доки такі помилки не вчинені умисно або внаслідок недбалості та/чи не порушують прав та свобод, що захищаються Конвенцією.

126. Отже, оцінка правомірності ухваленого суддями рішення не належить до повноважень дисциплінарного органу і не є предметом розгляду ВРП.

127. Водночас важливим є спосіб, у який діяли судді під час розгляду справи при виконанні ними процесуальних обов`язків та повноважень.

128. Варто зауважити, що юридична кваліфікація діяння - це точна правова оцінка конкретного діяння, яка полягає у встановленні точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками, визначеними законом. Юридичною підставою кваліфікації діяння є його склад. Наслідки вчинення певних дій у кожному конкретному випадку мають бути встановлені та поставлені у провину суб`єктові дисциплінарного проступку, якщо між його діянням і їх наслідками існує причинний зв`язок.

Щодо дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII

129. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження, зокрема з підстави безпідставного затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.

130. Як мовилося в цій постанові раніше, в провадженні судді ОСОБА_1 перебувало клопотання детектива НАБУ ОСОБА_7 про обрання підозрюваній у кримінальному провадженні № 0000277 від 22 квітня 2020 року ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

131. Відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

132. Завданням слідчого судді, як це встановлено пунктом 18 частини першої статті 3 КПК України, є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

133. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (частина перша статті 9 КПК України).

134. Згідно з частиною першою та пунктами 1, 8, 9 частини другої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження, крім іншого, є: виклик слідчим, дізнавачем, прокурором, судовий виклик і привід; затримання особи; запобіжні заходи.

135. Статтею 132 КПК України встановлено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які здійснюються на підставі ухвали слідчого судді або суду (за винятком випадків, передбачених цим Кодексом).

136. Так, згідно з частиною першою зазначеної норми кримінального процесуального закону заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

137. Відповідно ж до частини третьої цієї статті КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

138. На підставі частини другої статті 134 КПК України суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою.

139. Абзацом першим частини першої статті 135 КПК України визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

140. Відповідно до частини восьмої статті 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

141. Привід, як це визначено частиною першою статті 140 КПК України, полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.

142. Відповідно до частини другої статті 140 КПК України рішення про здійснення приводу приймається: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора або з власної ініціативи, а під час судового провадження - судом за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, або з власної ініціативи. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали.

143. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом (частина друга статті 176 КПК України).

144. Одним із видів запобіжних заході, які можуть застосовуватися до осіб, є, як це визначено пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України, тримання під вартою.

145. Так, згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

146. Частиною третьою статті 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

147. Згідно зі статтею 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

148. Частиною першою статті 184 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності ВАКС, - до ВАКС, і повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

149. Відповідно до статті 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

150. Згідно з частиною першою статті 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

151. Статтею 187 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд після одержання клопотання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває на свободі, призначає дату судового засідання і здійснює судовий виклик.

Якщо слідчий, прокурор подав разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, слідчий суддя, суд приймає рішення згідно зі статтею 189 цього Кодексу.

У разі неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю, слідчий суддя, суд має право постановити ухвалу про привід підозрюваного, обвинуваченого, якщо він не з`явився для розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту чи тримання під вартою, або ухвалу про дозвіл на його затримання з метою приводу, якщо ухвала про привід не була виконана.

152. На підставі частини першої статті 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

153. Відповідно ж до частини четвертої статті 189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

154. Отже, за загальним правилом слідчий суддя здійснює розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного, який перебуває на свободі, за обов`язковою участю прокурора, підозрюваного та його захисника, для чого після одержання такого клопотання призначає дату судового засідання і здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження із урахуванням того, що за статтею 186 КПК України строк розгляду такого клопотання визначено як негайний, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту його надходження до суду.

155. У такий спосіб забезпечується дотримання гарантованого частиною першою статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

156. Конституція України постулює, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24).

157. Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року

№ 9-рп/2012). Водночас гарантована Конституцією України рівність громадян перед законом означає рівну для всіх обов`язковість конкретного закону з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які в цьому законі встановлені (абзац другий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007).

158. Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

159. Засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України; ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (абзац перший підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

160. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом як конституційна засада судочинства має бути втілена у процесуальному законодавстві, зокрема, шляхом запровадження такого нормативного регулювання, за якого учасники судочинства повинні мати рівний обсяг прав та обов`язків, що відповідають їхньому процесуальному становищу (абзац п`ятий підпункту 2.3. пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України).

161. Так, за змістом частини третьої статті 21 КПК України кримінальному судочинству притаманно те, що кожен має право на участь у розгляді в суді

будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

162. Участь підозрюваного, обвинуваченого у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу надає йому можливість згідно з частиною другою статті 193 КПК України скористатися своїми процесуальними правами, а саме: мати захисника; знати суть та підстави підозри або обвинувачення; знати підстави затримання; відмовитися давати пояснення, показання з приводу підозри або обвинувачення; давати пояснення щодо будь-яких обставин затримання та тримання під вартою; досліджувати речові докази, документи, показання, на які посилається прокурор, та надавати речі, документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора; заявляти клопотання про виклик і допит свідків, показання яких можуть мати значення для вирішення питань цього розгляду

163. За статтею 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження, до яких, зокрема, належить виклик, привід, затримання особи і тримання її під вартою.

164. Водночас необхідно враховувати, що заходи забезпечення кримінального провадження у виді приводу, затримання особи та тримання її під вартою обмежують гарантовані статтею 29 Конституції України та статтею 5 Конвенції права особи на свободу та особисту недоторканність, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

165. У статті 177 КПК України законодавець визначив, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може чини спроби: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

166. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за частиною другою статті 140 та частиною третьою статті 187 КПК України слідчий суддя наділений правом постановити ухвалу про привід підозрюваного, а також про дозвіл на його затримання з метою приводу як за клопотанням слідчого, прокурора, так і за власною ініціативою задля забезпечення розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а саме для забезпечення присутності підозрюваного в судовому засіданні під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у разі невиконання ухвали про привід підозрюваного для розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту чи тримання під вартою. Зазначені випадки зумовлені протиправною поведінкою підозрюваного, яка перешкоджає (може перешкодити) здійсненню кримінального провадження та негативно впливає (може вплинути) на забезпечення його ефективності.

167. Отже, помилковими і такими, що суперечать наведеним вище положенням кримінального процесуального закону, є твердження ВРП в оскаржуваному рішенні, що реалізація слідчим суддею, судом повноважень постановити ухвалу про дозвіл на затримання підозрюваного або обвинуваченого з метою приводу пов`язана з ініціативою сторони обвинувачення та не може здійснюватися з власної ініціативи слідчого судді, суду.

168. Разом з цим Велика Палата Верховного Суду враховує, що в частині першій статті 193 КПК України із посиланням на частину шосту цієї статті законодавець передбачив винятки із загального правила щодо здійснення розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу за участю підозрюваного, обвинуваченого.

169. Так, частиною шостою статті 193 КПК України визначеного, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

170. Отже, за частиною шостою статті 193 КПК України слідчий суддя, суд наділений правом, розглянувши за відсутності підозрюваного, обвинуваченого клопотання про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрати такий запобіжний захід лише у разі, якщо у відповідному клопотанні слідчий, прокурор, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, доведе також і те, що такий підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

171. Таким чином, частиною шостою статті 193 КПК України передбачено відмінну від загальної процедуру розгляду слідчим суддею, судом клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яка передбачає розгляд цього клопотання за відсутності підозрюваного, обвинуваченого. Обов`язок доведення як наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, так і факту виїзду та/або перебування підозрюваного, обвинуваченого на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошення його у міжнародний розшук покладається на слідчого, прокурора, який подав клопотання про застосування такого запобіжного заходу.

172. Відтак, у випадку, якщо слідчий, прокурор у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою покликається на частину шосту статті 193 КПК України, слідчий суддя, суд не має права відмовити в розгляді такого клопотання, однак відмовляє в його задоволенні, якщо слідчий, прокурор не доведе наявності підстав застосування такого запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України, та разом із цим наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений:

- виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та оголошений у міжнародний розшук;

- оголошений у міжнародний розшук.

173. Іншими словами, у разі, якщо слідчий, прокурор не доведе слідчому судді, суду наявності ризиків та необхідності тримання особи під вартою (стаття 177 КПК України), а також наявності процесуальних умов, що дозволяють розгляд клопотання про обрання такого запобіжного заходу за відсутності підозрюваного, обвинуваченого (частина шоста статті 193 КПК України), то слідчий суддя, суд за наслідком розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в задоволенні такого клопотання через відсутність підстав для застосування виняткового порядку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, встановленого частиною шостою статті 193 КПК України.

174. Варто зазначити, що застосування слідчим суддею, судом за власною ініціативою приводу як способу забезпечити участь підозрюваного, обвинуваченого у межах розгляду клопотання, яке слідчий, прокурор подав у порядку частини шостої статті 193 КПК України, виходить за межі предмета та правової процедури цього спеціального порядку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

175. Водночас прибуття підозрюваного, обвинуваченого в судове засідання (або забезпечення його фактичної участі у такому засіданні) змінює правовий режим судового розгляду, оскільки унеможливлює застосування частини шостої статті 193 КПК України як винятку та зумовлює розгляд питання про застосування запобіжного заходу в загальному порядку - за участю підозрюваного, обвинуваченого.

176. Таким чином, слідчий суддя, суд під час розгляду клопотання, поданого в порядку частини шостої статті 193 КПК України, має діяти у межах цієї процедури, а саме перевірити, чи довів слідчий, прокурор наявність підстав застосування запобіжного заходу, наведених у статті 177 КПК України, та процесуальних умов спеціального порядку розгляду такого клопотання, надати мотивовану оцінку клопотання та доданих до нього матеріалів і, залежно від результату такої оцінки, задовольнити клопотання, або відмовити в його задоволенні.

177. У разі, якщо слідчий суддя, суд за клопотанням слідчого, прокурора обире щодо підозрюваного, обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то можливість підозрюваного, обвинуваченого скористатися його процесуальними правами, наведеними у частині другій статті 193 КПК України, забезпечується шляхом розгляду слідчим суддею, судом за участю такого підозрюваного, обвинуваченого питання про застосування обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що поставляється ухвала. Це питання слідчий суддя, суд розглядає після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

178. Водночас інших строків розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за спеціальною процедурою, визначеною частиною шостою статті 193 КПК України, кримінальний процесуальний закон не містить, що, як слушно зазначила ВРП в оскаржуваному рішенні, не виключає застосування загального процесуального строку, визначеного статтею 186 цього Кодексу. З огляду на це у випадках, передбачених частиною шостою статті 193 КПК України, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянуто невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту його надходження до суду.

179. Встановлено, що 13 червня 2023 року слідчому судді ВАКС ОСОБА_1 на розгляд надійшло клопотання старшого детектива НАБУ ОСОБА_7 , погоджене із прокурором САП ОСОБА_8 , про обрання підозрюваній у кримінальному провадженні № 0000277 від 22 квітня 2020 року ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 193 КПК України.

180. Отже, розгляд цього клопотання мав здійснюватися за відсутності підозрюваної ОСОБА_2 не пізніше сімдесяти двох годин з моменту його надходження до суду, як це визначено статтею 186 та частиною шостою статті 193 КПК України.

181. Водночас у дисциплінарній справі встановлено, що слідчий суддя ОСОБА_1 з власної ініціативи постановив ухвалу від 15 червня 2023 року про застосування приводу до підозрюваної ОСОБА_2 , а також ухвалу від 26 червня 2023 року про надання дозволу на її затримання з метою приводу, які в такій конкретній ситуації не передбачені правовою процедурою спеціального порядку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

182. Отже, як правильно зазначила ВРП в оскаржуваному рішенні, дії судді ОСОБА_1 із постановлення зазначених ухвал не лише є процесуально необґрунтованими, а й призвели до суттєвого затягування строків судового розгляду.

183. У цьому контексті варто зауважити, що суддя ОСОБА_1 повинен був володіти достатньою кваліфікацією під час розгляду зазначеного клопотання, однак допустив очевидне порушення норм процесуального права.

184. Саме недбалість, яка виявилася у недотриманні положень частини шостої статті 193 КПК України, а, як наслідок, і статті 186 цього Кодексу, стала тим чинником, який враховувала Друга Дисциплінарна палата ВРП, коли вирішувала питання про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

185. Ураховуючи викладені вище обставини та аргументи, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками ВРП та її дисциплінарного органу, що у діях судді ОСОБА_1 наявний склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, - невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.

186. Водночас Велика Палата Верховного Суду наголошує, що відповідно до статті 131 Конституції України та Закону № 1798-VIII ВРП є дисциплінарним органом, який перевіряє наявність складу дисциплінарного проступку, передбаченого статтею 106 Закону № 1402-VIII, а не органом, що здійснює судочинство, а отже має здійснювати оцінку дій судді виключно в аспекті встановлення наявності чи відсутності ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку.

187. Тож оцінка доведеності в клопотанні наявності процесуальних умов, що дозволяють розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в спеціальному порядку за частиною шостою статті 193 КПК України, до якого вдалася ВРП в оскаржуваному рішенні, виходить за межі повноважень дисциплінарного органу при здійсненні дисциплінарного провадження щодо судді, оскільки є власною оцінкою ВРП процесуального клопотання слідчого.

188. Проте з огляду на викладені вище у цій постанові мотиви такий недолік оскаржуваного рішення не вплинув на результати розгляду дисциплінарної справи та не мав визначального значення при розгляді ВРП скарги судді ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Щодо дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII

189. Згідно із підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження, зокрема з підстави незаконної відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконної відмови в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) внаслідок недбалості.

190. Із матеріалів дисциплінарної справивстановлено, що під час здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000347 від 6 березня 2023 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України, детективи НАБУ встановили інше, пов`язане із цим, кримінальне правопорушення, тому 31 березня 2023 року внесли відомості до ЄРДР за № 0000150 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 372 КК України.

191. 3 квітня 2023 року прокурор САП виніс постанову про об`єднання цих кримінальних проваджень в одне, з покликанням на те, що їх окреме розслідування може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Оскільки розслідування кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 372 КК України, не віднесено до підслідності НАБУ, прокурор САП, керуючись частиною десятою статті 216 КПК України, визначив підслідність кримінальних правопорушень, які розслідуються в об`єднаному провадженні № 0000347, за детективами НАБУ.

192. У межах зазначеного кримінального провадження повідомлено про підозру: адвокату ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 27, частиною третьою статті 369, частиною третьою статті 27, частиною другою статті 28, частиною другою статті 372 КК України; працівнику прокуратури ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 28, частиною другою статті 372 КК України; працівнику прокуратури ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною другою статті 372 КК України.

193. У період з 27 липня до 7 листопада 2023 року слідчий суддя ОСОБА_1 постановив ухвали у справах за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23, 991/9538/23, якими закрив провадження за скаргами та клопотаннями сторони захисту в зазначеному кримінальному провадженні (захисників ОСОБА_21 та ОСОБА_11) з мотивів недоведеності їх підсудності ВАКС.

194. ВРП погодилася з висновком її Другої Дисциплінарної палати, що нерозгляд по суті зазначених процесуальних заяв сторони захисту (скарг, які стосувались оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого (детектива) і прокурора, та клопотань про зміну запобіжного заходу) суперечить вимогам КПК України та є незаконною відмовою в доступі до правосуддя.

195. Відповідно до статті 33-1 КПК України ВАКС підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 КК України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України.

Слідчі судді ВАКС здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності ВАКС відповідно до частини першої цієї статті.

Інші суди, визначені цим Кодексом, не можуть розглядати кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, які віднесені до підсудності ВАКС (крім випадку, передбаченого абзацом сьомим частини першої статті 34 цього Кодексу).

196. Згідно з приміткою до статті 45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.

197. На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 216 КПК України детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 КК України, якщо наявна хоча б одна з таких умов, зокрема, розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого статтями 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 368, 369, 369-2 КК України, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення.

198. Якщо під час досудового розслідування буде встановлено інші кримінальні правопорушення, вчинені особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані із кримінальними правопорушеннями, вчиненими особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, і які не підслідні тому органу, який здійснює у кримінальному провадженні досудове розслідування, прокурор, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, у разі неможливості виділення цих матеріалів в окреме провадження своєю постановою визначає підслідність всіх цих кримінальних правопорушень (частина десята статті 216 КПК України).

199. Відповідно до частин четвертої - шостої статті 217 КПК України матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором.

Рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування не може бути оскаржене.

200. Отже, належність кримінального правопорушення до підсудності ВАКС визначається сукупністю вимог до його предметної підсудності, встановлених частиною першою статті 33-1 КПК України, а саме: належністю кримінального правопорушення до переліку корупційних злочинів, зазначених у примітці до статті 45 КК України та/або кримінальних правопорушень, передбачених статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України, а також обов`язковою наявністю хоча б однієї з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України.

201. Варто підкреслити, що в спірному випадку прокурор САП постановою від 3 квітня 2023 року на підставі частини десятої статті 216 КПК України об`єднав в одне провадження кримінальні провадження № 0000347 від 6 березня 2023 року та № 0000150 від 31 березня 2023 року, вважаючи, що їх окреме розслідування може негативно вплинути на повноту досудового розслідування і судового розгляду, та визначив підслідність об`єднаного кримінального провадження № 0000347 за детективами НАБУ.

202. Оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомлено про підозру в межах кримінального провадження № 0000347 від 6 червня 2023 року, внесеного до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України, підслідного детективам НАБУ, то судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у цьому кримінальному провадженні мають здійснювати саме слідчі судді ВАКС.

203. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком ВРП, що суддя ОСОБА_1 в наслідок недбалості допустив очевидне порушення норм процесуального права, закривши провадження у зазначених вище справах, чим незаконно відмовив стороні захисту в доступі до правосуддя - розгляді по суті скарг, які стосувались оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого (детектива) і прокурора та клопотань про зміну запобіжного заходу.

204. ВРП цілком обґрунтовано відхилила доводи судді ОСОБА_1 щодо недоведеності належності кримінального провадження № 0000347 від 6 березня 2023 року до підслідності НАБУ та предметної підсудності ВАКС як такі, що спростовуються встановленими в дисциплінарному провадженні обставинами та наведеними вище приписними КПК України.

205. Установлені ВРП обставини в дисциплінарній справі щодо закриття провадження у справах за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23, 991/9538/23 свідчать, що суддя ОСОБА_1 вчинив дії, які виходять за межі простої суддівської помилки і які є проявом грубої недбалості, оскільки повинен був володіти достатньою кваліфікацією під час розгляду зазначених справ, однак допустив очевидне порушення норм процесуального права, які є чіткими й недвозначними.

206. Не є слушним довід судді ОСОБА_1 про те, що дисциплінарний орган мав би відмовити САП у відкритті дисциплінарної справи у цій частині на підставі пункту 4 частини першої статті 45 Закону № 1798-VIII, оскільки дисциплінарна скарга САП , як слушно зазначила ВРП в оскаржуваному рішенні, не зводилася лише до незгоди із судовими рішеннями, які ухвалив суддя ОСОБА_1 , а містила конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку та посилання на фактичні дані, що підтверджують ці відомості.

207. Ураховуючи викладені вище обставини та аргументи, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками ВРП про наявність у діях судді ОСОБА_1 під час розгляду справ за номерами 991/6405/23, 991/6406/23, 991/6407/23, 991/6408/23, 991/6410/23, 991/6411/23, 991/6412/23, 991/6413/23, 991/6453/23, 991/6456/23, 991/6457/23, 991/6464/23, 991/6491/23, 991/9205/23, 991/9206/23, 991/9538/23 (стосовно кримінального провадження № 0000347 від 6 березня 2023 року) складу дисциплінарного проступку, визначеного в підпункті «а» пункту 1 частини першої статті 106

Закону № 1402-VIII [внаслідок недбалості незаконна відмова в доступі до правосуддя (через незаконну відмову в розгляді по суті скарг та клопотань)].

208. Посилання судді ОСОБА_1 на безпідставне, як він уважає, неврахування ВРП його клопотання про долучення до справи доказів, а також про відмову в задоволенні його клопотання про допит свідків Велика Палата Верховного Суду до уваги не бере, оскільки, як зазначено вище, норми КПК України достатньо зрозуміло визначають порядок розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, поданого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу, як і предметну підсудність ВАКС. За наведеного вище правового регулювання встановлених у дисциплінарній справі обставин було достатньо для вирішення питання про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Водночас, як слушно зазначила Рада в оскаржуваному рішенні, думка учасників процесу не має преюдиційного значення для вирішення дисциплінарної справи, оскільки установлення в діях судді наявності чи відсутності складу дисциплінарних проступків є виключною компетенцією ВРП та її дисциплінарних органів.

209. Твердження судді ОСОБА_1 про обов`язок САП подавати скаргу виключно через адвоката Рада правильно відхилила, оскільки САП () є органом державної влади, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, самостійним органом прокуратури, що входить до складу Офісу Генерального прокурора - органу державної влади, який діє від імені держави відповідно до Конституції України та Закону № 1697-VII. Тож згідно із частиною першою статті 107 Закону № 1798-VIII САП як орган державної влади реалізувала право на звернення з дисциплінарною скаргою щодо судді ВАКС ОСОБА_1 через свого керівника.

210. Не є доречними і твердження судді ОСОБА_1 про порушення ВРП порядку розгляду його скарги на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки Закон № 1798-VIII та Регламент, зокрема його пункти 10.6, 14.5, 14.6, на які покликається скаржник, не передбачають обов`язкового оголошення проєкту рішення, який підготував доповідач, одразу за доповіддю справи до заслуховування учасників справи.

211. Інші доводи скарги також не спростовують правильності висновків ВРП в оскаржуваному рішенні, а тому їх докладний аналіз не є доцільним.

212. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП та її Друга Дисциплінарна палата дійшли обґрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

213. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ВРП у спірному рішенні навела обґрунтування його прийняття, висновки ВРП щодо наявності підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є достатньо мотивованими.

214. Водночас незгода заявника з мотивами такої оцінки не свідчить, що в рішенні ВРП немає таких мотивів.

Щодо застосованого до судді дисциплінарного стягнення

215. Відповідно до частини другої статті 109 Закону № 1402-VІІІ під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності

216. Визначене судді ОСОБА_1 дисциплінарним органом дисциплінарне стягнення у виді попередження обрано з урахуванням встановлених у дисциплінарній справі обставин, характеру дисциплінарних проступків, які вчинені внаслідок недбалості, позитивної характеристики судді, першого притягнення його до дисциплінарної відповідальності, отже є пропорційним учиненим дисциплінарним проступкам, що відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VIII та статті 50 Закону № 1798-VIII.

Висновки Великої Палати Верховного Суду

217. Згідно із частиною восьмою статті 266 КАС України Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення ВРП або залишити його без змін.

218. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ВРП, ухвалюючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом № 1798-VІІІ, з дотриманням балансу у визначенні дисциплінарного стягнення, і таке рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких ВРП дійшла правильного висновку про необхідність застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді попередження, а тому скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 266, 345, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду.

ПОСТАНОВИЛА:

1. Скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 14 жовтня 2025 року № 2117/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 12 березня 2025 року № 501/2дп/15-25 про притягнення судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» залишити без задоволення.

2. Рішення Вищої ради правосуддя від 14 жовтня 2025 року № 2117/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 12 березня 2025 року № 501/2дп/15-25 про притягнення судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачН. В. Шевцова
Судді: О. О. БанаськоО. В. Кривенда
О. В. БілоконьМ. В. Мазур
О. Л. БулейкоС. Ю. Мартєв
І. А. ВоробйоваС. О. Погрібний
М. М. ГімонН. С. Стефанів
О. А. ГубськаТ. Г. Стрелець
А. А. ЄмецьІ. В. Ткач
Л. Ю. КишакевичО. С. Ткачук
В. В. Король