Справа № 240/7108/21
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 240/7108/21

адміністративне провадження № К/990/53703/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Стеценка С.Г., Чиркіна С.М.,

розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2025 (колегія суддів у складі головуючого судді Смілянця Е.С., суддів Драчук Т.О., Полотнянка Ю.П.) у справі №240/7108/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення від 01.09.2020 №11/1642, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України на підставі рішення Верховного Суду від 17.12.2019 у зразковій справі №160/8324/19, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру його пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок і виплату пенсії відповідно до цієї довідки.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 01.06.2021 позов задовольнив. Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 01.04.2019 належної пенсії відповідно до довідки Адміністрацією Державної прикордонної служби України про розмір грошового забезпечення від 01.09.2020 №11/1642. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 відповідно до довідки Адміністрацією Державної прикордонної служби України про розмір грошового забезпечення від 01.09.2020 №11/1642, з урахуванням проведених виплат. Рішення суду набрало законної сили.

3. Позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про зміну способу виконання рішення у справі, в якій просить змінити встановлений рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі №240/7108/21 спосіб і порядок його виконання, а саме щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 відповідно до довідки Адміністрацією Державної прикордонної служби України про розмір грошового забезпечення від 01.09.2020 №11/1642, з урахуванням проведених виплат шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перераховану за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі №240/7108/21 пенсію за період з 01.04.2019 по 31.07.2021 в розмірі 114010,12 грн.

4. Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 17.10.2025 відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі №240/7108/21.

5. Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її до суду апеляційної інстанції.

6. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 31.10.2025 відкрив апеляційне провадження у цій справі на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 та призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження.

7. У подальшому колегія суддів встановила, що скаржником не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

8. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 03.11.2025 апеляційну скаргу позивача на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 залишив без руху з підстав несплати судового збору. Запропонував особі, яка подала апеляційну скаргу, у п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали суду виконати вимоги цієї ухвали та усунути виявлені недоліки апеляційної скарги, а саме: надати оригінал документу про сплату судового збору.

9. На виконання вимог цієї ухвали позивач 08.11.2025 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про звільнення його від сплати судового збору з тих підстав, що за подання заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення судовий збір не справляється, тому за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції він не має сплачувати судовий збір.

10. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.11.2025 продовжив строк для усунення недоліків апеляційної скарги, передбачених в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху від 03.11.2025. Запропонував особі, яка подала апеляційну скаргу, виконати вимоги цієї ухвали та усунути виявлені недоліки апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту отримання ухвали, шляхом сплати судового збору.

11. На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 15.11.2025 позивач повторно подав заяву в якій просив звільнити його від сплати судового збору з тих підстав, що за подання заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення судовий збір не справляється, тому за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції він не має сплачувати судовий збір.

12. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.11.2025 апеляційну скаргу позивача на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 залишив без розгляду відповідно до частини п`ятнадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з підстав не усунення недоліків апеляційної скарги щодо сплати судового збору, залишеної без руху після відкриття провадження.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Залишаючи без розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2025 його апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліку апеляційної скарги шляхом надання до суду документа про сплату судового збору. Разом з тим, скаржник недолік апеляційної скарги у встановлений судом строк не усунув, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без розгляду відповідно до частини п`ятнадцятої статті 171 КАС України, оскільки апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою було відкрито.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ

14. Як на підставу касаційного оскарження, скаржник посилається на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

15. Позивач у касаційній скарзі покликається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, сформульованих у постановах від 15.04.2025 у справі №240/32892/21, від 15.04.2025 у справі №620/17733/23, від 26.05.2025 у справі №160/13650/24, від 19.06.2025 у справі №120/2544/24, від 20.06.2025 у справі №300/6164/23, від 14.02.2018 у справі №2а/0470/2563/12, від 11.08.2021 у справі №560/4364/19, від 15.11.2024 у справі №140/8660/20, від 20.02.2025 у справі №440/8929/24, від 17.09.2025 у справі №240/32892/21 та інших щодо застосування частини другої статті 3, підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в контексті необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

16. Скаржник наполягає на відсутності в нього обов`язку сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, постановлену з питань зміни способу та порядку виконання судового рішення в порядку статті 378 КАС України.

Свої доводи мотивує тим, що суд апеляційної інстанції не врахував положення пункту 2 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон № 3674-VI), яке передбачає, що за подання заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення судовий збір не справляється. Вважає, що судовий збір не справляється за подання до суду першої інстанції такої заяви, відтак відсутні підстави для стягнення судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, якою вирішено питання про зміну способу виконання судового збору.

17. Відповідач, не погодившись з доводами касаційної скарги, 01.01.2026 подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

18. Позивач 05.01.2026 надав до суду заперечення на відзив, в яких, покликаючись на пункт 2 частини другої статті 3 Закону №3674-VI, наполягає на тому, що він не повинен сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, якою вирішено питання про зміну способу виконання судового збору з тих підстав, що за подання заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення судовий збір не справляється.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.

20. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII і статті 13 КАС України. Проте, таке право підлягає реалізації з дотриманням вимог процесуального законодавства, що виражається в дотриманні форми та змісту апеляційної скарги, термінів її подачі, а також обов`язковому переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї.

21. За змістом частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

22. Частиною першою статті 293 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

23. Зміст наведених норм права свідчить, що законодавцем забезпечено право особи на апеляційне оскарження рішення суду у разі якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

24. Вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги встановлені статтею 296 КАС України, за змістом частини п`ятої якої до апеляційної скарги додається, зокрема, документ про сплату судового збору.

25. Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

26. Відповідно до приписів пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

27. Частиною п`ятнадцятою статті 171 КАС України визначено, що суд залишає без розгляду позовну заяву, залишену без руху після відкриття провадження, у випадку якщо вимоги ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви не виконані.

28. Таким чином, ненадання скаржником документа про сплату судового збору є підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а у разі неусунення такого недоліку після відкриття апеляційного провадження, підставою для залишення апеляційної скарги без розгляду.

29. Частинами першою та восьмою статті 378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Ухвалу суду за результатами розгляду питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

30. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом №3674-VI.

31. Відповідно до статті 1 Закону №3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

32. Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, визначені у статті 3 Закону № 3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).

33. Приписами статей 3 та 5 Закону № 3674-VI визначені пільги для сплати судового збору, а також визначені об`єкти, за які не справляється судовий збір.

34. Пунктом 2 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення.

35. За змістом підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду встановлена на рівні одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

36. Отже, приписами зазначеної норми Закону № 3674-VI встановлено ставку судового збору за подання до суду апеляційних та касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду першої інстанції, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами яких виносяться відповідні ухвали.

37. Враховуючи те, що ключовим питанням є питання необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатом розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, слід зазначити наступне.

38. Зміна способу і порядку виконання судового рішення є одним із процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення в конкретній справі.

39. Підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

40. Тобто під зміною способу і порядку виконання судового рішення необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в конкретній справі у разі неможливості його виконання в установленими раніше способом і порядку.

41. Зі змісту та призначення інституту зміни способу і порядку виконання судового рішення слідує, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення в конкретній справі.

42. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що провадження стосовно виконання судових рішень є завершальною й невід`ємною частиною (стадією) судового провадження в конкретній справі. Про це ж указала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 у справі №660/612/16-ц.

Отже, завершальною стадією судового провадження/розгляду є виконання судового рішення, тобто у цьому випадку, судового рішення у цій справі, в якій заявник має статус позивача і звільняється від сплати судового збору за подання заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення в силу положень пункту 2 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI.

43. Конституційний Суд України, аналізуючи приписи Основного Закону України щодо обов`язковості виконання судових рішень, неодноразово наголошував на потребі визначити на законодавчому рівні належні й дієві національні юридичні механізми здійснення судочинства та виконання судових рішень, які засновані на основних засадах судочинства, що їх установлено в Конституції України, та які уможливлюють забезпечення судового захисту, поновлення порушених прав і свобод особи.

44. Так, Конституційний Суд України вказував, що виконання судового рішення охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); «обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання» (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019).

45. В Рішенні від 01.03.2023 № 2-р(II)/2023 Конституційний Суд України вказав на те, що судовий контроль за виконанням судового рішення є щонайпершим елементом у юридичному механізмі забезпечення виконання судового рішення; держава для забезпечення виконання судового рішення має насамперед запровадити дієвий, а не ілюзорний юридичний механізм здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, який дасть змогу особі, на користь якої ухвалено судове рішення, домогтися його виконання, щоб реально захистити та поновити права, свободи та інтереси.

46. Колегія суддів зазначає, що невиконання державою обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення суперечить приписам пункту 9 частини другої статті 129, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України та призводить до порушення права особи на судовий захист, нівелює дієвість судочинства, що є несумісним із принципом верховенства права, що його встановлено частиною першою статті 8 Конституції України.

Для належного та своєчасного виконання судових рішень в адміністративних справах законодавець передбачив можливість подання заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Метою цього є забезпечення своєчасного захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, окрім розв`язання судом низки процесуальних питань, охоплює також і належне виконання цього рішення, під час якого оцінюється законність дій суб`єкта владних повноважень, який зобов`язаний виконати рішення суду, тобто спрямоване на недопущення зловживань з боку такого суб`єкта владних повноважень чи його посадової особи під час вчинення дій (прийняття відповідних рішень) на виконання рішення суду. Брак визначених на законодавчому рівні належних і дієвих національних юридичних механізмів, які засновані на основних засадах судочинства й здатні забезпечити судовий захист, поновлення порушених прав і свобод кожної особи, може призвести до невиконання державою позитивного обов`язку виконати судове рішення (як невіддільного складника права кожного на судовий захист) з огляду на ускладнення або унеможливлення такого процесу, обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, чим спричинить порушення права особи на доступ до суду, знівелює дієвість судочинства, що є несумісним із принципом верховенства права, що його встановлено частиною першою статті 8 Конституції України.

Подання особою, на користь якої ухвалено судове рішення, заяви в порядку статті 378 КАС України про встановлення чи зміну способу виконання судового рішення спрямоване на забезпечення належного виконання судового рішення, а оскарження ухвали суду за наслідками розгляду такої заяви - на запобігання негативним наслідкам судової помилки, якщо така мала або могла мати місце під час розгляду зазначеної заяви.

47. Виконання судового рішення є умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист. Визначена статтею 378 КАС України процедура зміни способу і порядку виконання рішення суду спрямована на забезпечення обов`язкового виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, задля реального захисту та поновлення її прав, свобод, інтересів, що зазнали порушення, без гарантування яких неможливо забезпечити право кожного на судовий захист. Відповідно, можливість апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатом розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання рішення, без будь-яких несправедливих обмежень та надмірних перешкод є запорукою реального та своєчасного виконання судового рішення та сприяє підвищенню довіри до судової влади.

48. Особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип обов`язковості судового рішення, закріплений у пункті 9 частини першої статті 129-1 Основного Закону України, не повинна сплачувати судовий збір за звернення до суду з вимогою змінити спосіб і порядок виконання рішення суду з метою забезпечення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, якщо законом передбачено, що за подання такої заяви не справляється судовий збір.

49. Отже, підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI в тім, що він уможливлює справляння судового збору під час подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду з метою його належного виконання, є такими, що суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України.

50. Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

51. Ураховуючи, що за обставинами цієї справи, позивач звернувся до суду із заявою про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення, спрямоване на забезпечення належного виконання судового рішення, а оскарження ухвали суду за наслідками розгляду такої заяви - на запобігання негативним наслідкам судової помилки, якщо така мала або могла мати місце під час розгляду зазначеної заяви, та ураховуючи, що спеціальною нормою Закону, а саме, пунктом 2 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI, за подання такої заяви до суду першої інстанції, позивач звільнений від сплати судового збору, колегія суддів дійшла висновку про незастосовність підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI, оскільки є таким, що суперечить частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України.

52. Також, слід зазначити, що підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI, яким передбачено справляння судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду є загальною нормою, яка застосовується до оскарження всіх без винятку ухвал.

53. Однак, пункт 2 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI є спеціальною нормою, яка передбачає звільнення заявника від сплати судового збору саме за подання заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

54. Верховний Суд неодноразово наголошував на пріоритетності спеціальних норм. За наявності розбіжностей між загальною і спеціальною нормами, застосуванню підлягає спеціальна норма, оскільки вона спрямована на регулювання вузького кола конкретних відносин.

55. При цьому, Верховний Суд розглядав касаційну скаргу, ключовим в якій було питання необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції з питань судового контролю за виконанням рішення суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 15.11.2024 у справі №140/8660/20 зазначено, що частина друга статті 3 та підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI, які уможливлюють справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену в порядку статті 383 КАС України (визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду), є такими, що суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що судовий збір не підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду поданої в порядку статті 383 КАС України заяви.

Зважаючи на висновки, яких суд касаційної інстанції дійшов у ході касаційного перегляду цієї справи, враховуючи приписи частини четвертої статті 7 КАС України, Пленум Верховного Суду постановою від 12.09.2025 №14 постановив звернутися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини другої статті 3 та підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VІ «Про судовий збір».

56. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.05.2018 у справі №915/955/15, надаючи аналіз можливості звільнення від сплати судового збору за подання заяви про зміну способу виконання судового рішення зазначила, що на підставі підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що за перегляд у господарській юрисдикції будь-якої ухвали в апеляційному порядку, сплачується судовий збір.

При цьому зміст підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону №3674-VI, який передбачає необхідність сплати судового збору за апеляційний перегляд ухвали в господарській юрисдикції, за яким висловилася Велика Палата Верховного Суду, є ідентичним змісту, викладеному у підпункті 5 пункту 3 частини другої статті 4, щодо сплати судового збору за апеляційний перегляд ухвали в адміністративній юрисдикції.

57. Суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги позивача на оспорювану ухвалу суду першої інстанції без розгляду, послався на постанову Верховного Суду від 03.09.2025 у справі №286/743/15-а, висновки якої ґрунтувалися на висновках Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постанові від 28.05.2018 у справі № 915/955/15, яка стосувалась питання сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, постановленої за наслідками розгляду скарги на дії органу державної виконавчої служби у господарському процесі.

Однак у цій справі питання стосується сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, ухваленої за наслідками розгляду заяви позивача про зміну способу і порядку виконання судового рішення, за подання якої, заявник звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI.

58. Крім того, Пленум Верховного Суду України на засіданні, яке відбулося 23.01.2026, на підставі звернень Касаційного адміністративного суду вирішив звернутися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини другої статті 3 та підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Означене свідчить про зміну підходу в питанні тлумачення норм законодавства щодо справляння судового збору на підставі підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

59. Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без розгляду у зв`язку з ненаданням скаржником документа про сплату судового збору, оскільки останній звільнений законом від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу, постановлену за результатом розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, поданої в межах виконання судового рішення.

60. Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

61. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

62. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

63. За таких обставин ухвала Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2025 підлягає скасуванню, а справа №240/7108/21 направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 341, 345, 353, 356 КАС України, Верховний Суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2025 скасувати.

Справу №240/7108/21 направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя С.Г. Стеценко

Суддя С.М. Чиркін