Справа № 480/2304/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог

02 березня 2026 року Справа № 480/2304/24

Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Глазько С.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), у якій просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) в частині не нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 в розмірі 100000,00 грн за період з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 30.11.2022, з урахуванням раніше виплаченої такої винагороди в розмірі 30000,00 грн;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплати позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 в розмірі 100000,00 грн за період з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 30.11.2022, з урахуванням раніше виплаченої такої винагороди в розмірі 30000,00 грн.

Ухвалою суду від 29.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача подав відзив на позову, у якому, окрім іншого, зазначив, що позивач пропустила строк звернення до суду.

Ухвалою суду від 17.04.2024 позовну заяву було залишено без руху, оскільки позивачем було пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою. При цьому, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою та доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду надано не було. В даній ухвалі судом було зазначено, що позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та надати докази поважності причин пропуску такого строку.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 09.05.2024, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суд від 10.07.2024, позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.04.2025 ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у справі № 480/2304/24 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 14.05.2025 прийнято справу № 480/2304/24 до свого провадження.

На виконання вимог ухвали суду від 14.05.2025 позивач подала заяву, в якій просила позовні вимоги, вважати такими, що викладені у наступній редакції:

"визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) в частині не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 в розмірі 10000000 грн за період з 01.08.2022 по 02.08.2022, з 04.08.2022 по 05.08.2022, з 07.08.2022 по 08.08.2022, з 10.08.2022 по 13.08.2022, з 15.08.2022 по 18.08.2022, з 20.08.2022 по 23.08.2022, з 25.08.2022 по 28.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022 (за 24 дні), з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з урахуванням раніше виплаченої такої винагороди в розмірі 30000,00 грн;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплати позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 в розмірі 100000,00 грн за період з 01.08.2022 по 02.08.2022, з 04.08.2022 по 05.08.2022, з 07.08.2022 по 08.08.2022, з 10.08.2022 по 13.08.2022, з 15.08.2022 по 18.08.2022, з 20.08.2022 по 23.08.2022, з 25.08.2022 по 28.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022 (за 24 дні), з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з урахуванням раніше виплаченої такої винагороди в розмірі 30000,00 грн".

Ухвалою суду від 03.02.2026 прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог та заяву від 08.01.2026 у справі № 480/2304/24.

Ухвалою суду від 03.02.2026 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин такого пропуску та наданням відповідних доказів.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач зазначає та просить врахувати обставини, які вже містяться в матеріалах справи, а саме: факт проживання позивача на території Білопільської міської територіальної громади Сумської області, яка перебувала та перебуває в районі активних воєнних (бойових) дій; здійснення догляду за матір`ю, особою з інвалідністю III групи, що підтверджується актом огляду МСЕК серії 12ААВ № 274622 та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 ; смерть чоловіка - військовослужбовця 17.06.2023 та пов`язаний із цим тяжкий психологічний стан позивача.

Також, позивач зазначила, що вона проживає у районні ведення активних воєнних (бойових) дій, а саме у м. Білопіллі Сумської області. Єдине відділення поштового зв`язку в місті практично не працює, графіку роботи не має, позовну заяву позивач змушена була подавати приїжджаючи до м. Суми у відділення поштового зв`язку. З 11.10.2022 у відповідності до акту огляду МСЕК серії 12ААВ № 274622 та пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , вона є доглядачкою своєї матері, яка має III групу інвалідності. 16.06.2023 втратила чоловіка - військовослужбовця та перебувала в стані психологічної кризи, нестерпимого душевного болю, депресивного настрою, байдужності до своєї долі, пригніченості, безнадійності, безпорадності, розпачу, переживання стадії свого горя, що за сукупності відповідало індикаторам суїцидального ризику, та слугувало підставою звільненню з військової служби.

Вказує, що у зв`язку з проживанням у районні ведення активних воєнних (бойових) дій, постійною небезпекою для життя та здоров`я, ризику загибелі або каліцтва, тривалим не функціонуванням відділень поштового зв`язку, доглядом за матір`ю - інвалідом, втрати роботи, перебуванні у стані психічної кризи після смерті чоловіка, існуванням надзвичайних, невідворотних та об`єктивних обставин для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб (обставин непереборної сили), що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, вона не мала змоги вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач зазначає, що вказані обставини під час вирішення питання щодо дотримання строку звернення до суду судом належним чином не досліджувалися.

Крім того, позивач звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої визначальним орієнтиром для встановлення моменту, з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права на отримання належного розміру грошового забезпечення, є дата ознайомлення військовослужбовця з документом, який відображає фактичні суми нарахувань та виплат. Вказує, що в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази, зі змісту яких можливо встановити повний перелік та розмір усіх виплат, нарахованих позивачу при звільненні, із детальним розрахунком по кожному виду виплат, у тому числі щодо спірної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168. На переконання позивача, саме лист-відмова відповідача від 11.03.2024 № 09/Д-132/83 є документом, який фактично відображає позицію відповідача щодо нарахування та виплати спірної додаткової винагороди та є моментом, з якого позивач дізналася про порушення свого права.

На думку позивача, вказані обставини свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом її прав з поважних причин, у зв`язку з чим просила поновити строк звернення до суду.

Дослідивши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Так, за змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, спірні правовідносини, зокрема, виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень за період з 01.08.2022 по 02.08.2022, з 04.08.2022 по 05.08.2022, з 07.08.2022 по 08.08.2022, з 10.08.2022 по 13.08.2022, з 15.08.2022 по 18.08.2022, з 20.08.2022 по 23.08.2022, з 25.08.2022 по 28.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022 (за 24 дні), з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з урахуванням раніше виплаченої такої винагороди в розмірі 30000,00 грн.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Втім, з наведених положень статті 122 КАС України вбачається, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення). Більше того, такі приписи вказана норма не містила й на час прийняття оскаржуваних судових рішень.

Разом із тим, такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22.

При цьому, суд наголошує, що поняття «грошове забезпечення» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на спірні правовідносини про стягнення заробітної плати/грошового забезпечення розповсюджуються положення частини другої статті 233 КЗпП України, та до правовідносин з питання стягнення заробітної плати/ грошового забезпечення відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 122 КАС України.

Частиною другою статті 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, з вимогою про стягнення належних працівникові сум останній міг звернутись до суду в будь-який час, який не обмежувався строком звернення до суду.

Разом з тим, Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності 19.07.2022 (далі - Закон № 2352-ІХ), назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у новій редакції.

Зокрема, частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-ІХ) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, слід звернути увагу, що починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці без обмеження будь-яким строком.

Тобто, після внесення Законом № 2352-IX відповідних змін до частини другої статті 233 КЗпП України встановлено строки звернення до суду щодо таких трудових спорів:

- про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення);

- у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Таким чином, оскільки Законом № 2352-ХІ, яким внесено зміни до частини другої статті 233 КЗпП України, набрав чинності 19.07.2022, відтак до спірних правовідносин слід застосовувати тримісячний строк звернення до суду для захисту права щодо виплати належних сум грошового забезпечення.

Прикінцевими положеннями (глава ХІХ) КЗпП визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 1).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відтак, з 01.07.2023 стаття 233 КЗпП підлягає застосуванню в редакції Закону №2352-ІХ.

Оскільки законодавчими змінами обмежено права працівників на звернення до суду з вимогами щодо виплати належних при звільненні сум тримісячним строком, який раніше не був обмежений, тому з метою усунення надмірного формалізму при вирішенні питання про дотримання строку звернення до суду в зазначеній категорії спорів такий строк слід обчислювати з моменту набуття чинності відповідними змінами до КЗпП України, тобто з 01.07.2023, який є достатнім для реалізації усіма працівниками, що звільнені раніше, свого права на звернення до суду з вимогами про стягнення невиплачених при звільненні сум.

Враховуючи викладене, обчислення тримісячного строку для звернення до суду в межах спірних правовідносин починається з наступного дня після припинення дії карантину, а саме: з 01.07.2023 і завершується 02.10.2023.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги позивача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 в розмірі 100000,00 грн за період з 01.08.2022 по 02.08.2022, з 04.08.2022 по 05.08.2022, з 07.08.2022 по 08.08.2022, з 10.08.2022 по 13.08.2022, з 15.08.2022 по 18.08.2022, з 20.08.2022 по 23.08.2022, з 25.08.2022 по 28.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022 (за 24 дні), з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з урахуванням раніше виплаченої такої винагороди в розмірі 30000,00 грн, обмежуються тримісячним строком на звернення до суду та закінчується 02.10.2023.

Вказане відповідає позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 19 січня 2023 року по справі № 460/17052/21.

Однак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Так, як вже зазначалося судом, предметом спору зокрема є нарахування та виплата позивачу додаткової грошової винагороди за період з 01.08.2022 по 02.08.2022, з 04.08.2022 по 05.08.2022, з 07.08.2022 по 08.08.2022, з 10.08.2022 по 13.08.2022, з 15.08.2022 по 18.08.2022, з 20.08.2022 по 23.08.2022, з 25.08.2022 по 28.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022 (за 24 дні), з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022. Оскільки додаткова винагорода повинна виплачуватись в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату, тому про порушення свого права щодо ненарахування додаткової грошової винагороди за період з серпня 2022 року по листопад 2022 року позивач мав би дізнатися починаючи з вересня 2022 року та надалі - щомісячно, по факту отримання грошового забезпечення за кожен місяць несення служби.

Однак, до суду із позовом позивач засобами поштового зв`язку звернулася лише 21.03.2024, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Також слід зазначити, що вирішуючи питання щодо визначення початку перебігу строку для звернення, судом було проаналізовано дані з Єдиного державного реєстру судових рішень, а також дані автоматизованої системи діловодства суду, з яких було встановлено, що у період з 26.07.2023 по 25.03.2024 позивач подала до Сумського окружного адміністративного суду 12 позовних заяв, пов`язаних з проходженням нею служби в підрозділах прикордонної служби, а саме:

1. 480/7913/23 дата реєстрації позовної заяви 26.07.2023;

2. 480/9157/23 дата реєстрації позовної заяви 23.08.2023;

3. 480/9251/23 дата реєстрації позовної заяви 25.08.2023;

4. 480/10017/23 дата реєстрації позовної заяви 13.09.2023;

5. 480/10513/23 дата реєстрації позовної заяви 26.09.2023;

6. 480/10957/23 дата реєстрації позовної заяви 09.10.2023;

7. 480/10958/23 дата реєстрації позовної заяви 09.10.2023;

8. 480/11288/23 дата реєстрації позовної заяви 19.10.2023;

9. 480/11539/23 дата реєстрації позовної заяви 25.10.2023;

10. 480/11564/23 дата реєстрації позовної заяви 26.10.2023;

11. 480/12449/23 дата реєстрації позовної заяви 23.11.2023;

12. 480/2304/24 дата реєстрації позовної заяви 25.03.2024 (дана справа).

Вищевказаний перелік поданих позивачем позовних заяв та систематичність їх подання свідчать про наявність у позивача об`єктивної можливості звернутися до суду у строки, визначені відповідними нормами процесуального законодавства, з урахуванням того, що зі служби позивача було звільнено 21.07.2023.

Також з досліджених даних автоматизованої системи діловодства суду було встановлено, що позивачем до позовної заяви у справі №480/10017/23 було додано розрахункові листи за періоди, що є спірними у справі №480/2304/24, тобто подаючи позовну заяву 13.09.2023 (у справі №480/10017/23) позивач вже була обізнана про суми нарахованого їй грошового забезпечення за період жовтень 2022 року листопад 2022 року, а також за червень 2023 року.

Таким чином, доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог про ненарахування та невиплату додаткової грошової винагороди за листопад 2022 року, з посиланням на неотримання інформації про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення, є безпідставними та спростовуються встановленими судом обставинами.

Щодо посилань позивача на введений в країні воєнний стан та проживання у районні ведення активних воєнних (бойових) дій і тривалим не функціонуванням відділень поштового зв`язку, суд зазначає таке.

Дійсно, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і безперервно діє донині.

Правовий режим воєнного стану визначається Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За змістом статті 9 Закону № 389-VIII в умовах воєнного стану Президент України та Верховна Рада України діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Згідно зі ст. 12-2 Закону № 389-VIII в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Приписами статті 26 Закону № 389-VIII передбачено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Отже, незважаючи на введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, Сумський окружний адміністративний суд своєї роботи не припиняв, здійснював та здійснює свої повноваження, що визначені Конституцією та законами України.

Відтак необхідно перевірити, яким чином введення на території Україні, в тому числі на території Сумської області воєнного стану, могло об`єктивно перешкодити позивачу своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів у спірних правовідносинах. При цьому, яке вже зазначалося вище, саме позивач зобов`язаний довести існування таких об`єктивних перешкод.

Втім, як видно зі змісту заявленого клопотання, позивач лише обмежилася загальним посиланням на введення в країні воєнного стану, однак при цьому не надає жодних доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного звернення позивача до суду з мотивів введення в країні воєнного стану.

Верховний Суд у постанові від 25.08.2022 у справі № 240/3771/21 вказав на те, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Питання поновлення або наявності підстав для продовження відповідного процесуального строку вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві.

Отже, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

На сьогодні Верховним Судом сформовано правову позицію, згідно з якою введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22, постанови Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 620/7233/21, від 24.10.2022 у справі №160/175/22 та від 22.09.2022 по справі № 140/13772/21).

Отже, введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами, що практично, а не теоретично, заважали вчасно виконати процесуальну дію.

Натомість позивач таких конкретних причин не наводить, як і не надає доказів, які б вказували на поважні причини пропуску строку звернення до суду з позовом. Також позивачем не доведено, що між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану є безпосередній, прямий, причинний зв`язок.

Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що наведені у клопотанні підстави для поновлення строку звернення дійсно пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи (яка "сама повинна цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки") та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк, звернення до суду з адміністративним позовом.

Таким чином, оскільки позивач не навів обставин, які виникли внаслідок збройної агресії РФ проти України та запровадження воєнного стану, що унеможливили його своєчасне звернення до суду з позовом, суд доходить висновку, що сам факт збройної агресії РФ проти України у цьому разі не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку.

Враховуючи, що позивач не надала доказів здійснення цілковитих перешкод, зазначених нею у заяві, протягом тривалого часу, суд не приймає до уваги посилання позивача на введення в Україні воєнного стану, тим паче, що у позивача було право на звернення до суду через підсистему "Електронний суд".

Крім того, суд відмічає ту обставину, що воєнний стан продовжує діяти та території України, однак, це жодним чином не завадило позивачу звернутися до суду з цим позовом 21.03.2024.

Стосовно посилань позивача на неможливість подачі позовної заяви у встановлений законом строк із посиланням на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, суд зазначає наступне.

Зазначений лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-можором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 29.06.2023 у справі № 922/999/22.

Таким чином, посилання позивача на лист Торгово-промислової палати суд вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки вказаний лист стосується лише суб`єктів господарювання в частині виконання договірних зобов`язань. Зміни щодо процесуальних строків та їх обчислення вказаним листом не вносилися.

Відтак вказаний лист не може слугувати підставою для визнання поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Посилання позивача на здійснення догляду за матір`ю, особою з інвалідністю III групи, а також на тяжкий психологічний стан як на поважні причини пропуску строку звернення до суду суд вважає непереконливими, оскільки здійснення такого догляду та перебування у зазначеному стані не стали перешкодою для звернення до суду в інші періоди.

Як уже зазначалося судом, у період з 26.07.2023 по 25.03.2024 позивач подала до Сумського окружного адміністративного суду 12 позовних заяв, пов`язаних із проходженням служби в підрозділах Державної прикордонної служби України. Зазначене свідчить про те, що у вказаний період позивач мала фактичну можливість реалізовувати своє право на судовий захист та звертатися до суду з відповідними позовами, що спростовує доводи про об`єктивну неможливість своєчасного звернення до суду у цій справі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено причин і не надано відповідних доказів, які б підтверджували реальну відсутність у позивача можливості звернення до суду із позовними вимогами щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 в розмірі 100000,00 грн за період з 01.11.2022 по 30.11.2022, у встановлений процесуальним законодавством строк, а дійсна поважність зазначених позивачем причин пропуску строку звернення до адміністративного суду не доведена, тому суд не вбачає підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду в цій частині позовних вимог.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду із позовними вимогами щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 в розмірі 100000,00 грн за період з 01.11.2022 по 30.11.2022, з урахуванням раніше виплаченої такої винагороди в розмірі 30000,00 грн, визнані судом неповажними, на підставі пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства, позов належить залишити без розгляду в цій частині.

Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, що за період з 01.08.2022 по 02.08.2022, з 04.08.2022 по 05.08.2022, з 07.08.2022 по 08.08.2022, з 10.08.2022 по 13.08.2022, з 15.08.2022 по 18.08.2022, з 20.08.2022 по 23.08.2022, з 25.08.2022 по 28.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022 (за 24 дні), з 01.09.2022 по 30.09.2022 у матеріалах справи відсутні докази того, що до моменту отримання позивачем листа відповідача від 11.03.2024 № 09/Д-132/83 (що відображає фактичну суму нарахувань та виплат позивачу) позивач була ознайомлена з відповідними розрахунками.

Вказана обставина з урахуванням висновків Верховного Суду, викладеними постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі № 420/26951/24, є достатньою підставою для поновлення строку в частині позовних вимог за період з 01.08.2022 по 02.08.2022, з 04.08.2022 по 05.08.2022, з 07.08.2022 по 08.08.2022, з 10.08.2022 по 13.08.2022, з 15.08.2022 по 18.08.2022, з 20.08.2022 по 23.08.2022, з 25.08.2022 по 28.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022 (за 24 дні), з 01.09.2022 по 30.09.2022.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву по справі 480/2304/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 в розмірі 10000000 грн за період з 01.11.2022 по 30.11.2022, з урахуванням раніше виплаченої такої винагороди в розмірі 30000,00 грн та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 в розмірі 100000,00 грн за період з 01.11.2022 по 30.11.2022, з урахуванням раніше виплаченої такої винагороди в розмірі 30000,00 грн - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя С.М. Глазько