Справа № 400/11342/24
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/11342/24

Перша інстанція суддя Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Яковлєва О.В.,

суддів Єщенко О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, заявлено вимоги до Головного управління ДПС у Миколаївській області, а саме:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1411-UА0091496 від 06.07.2023 щодо визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, у розмірі 17574грн.;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1411-UА0091496 від 18.12.2024 щодо визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік, у розмірі 3173,08грн.;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1411-UА0091496 від 31.05.2024 щодо визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік, у розмірі 19624,30грн.;

- визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 14.11.2024 №0-1429, у розмірі 46626,95грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 позов задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-1411-UА0091496 від 06.07.2023, за період 2021 рік, у сумі 17574грн.;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-1411-UА0091496 від 18.12.2024, за період 2022 рік, у сумі 3173,08грн.;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-1411-UА0091496 від 31.05.2024, за період 2023 рік, у сумі 19624,30грн;

- визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 14.11.2024 №0-1429.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовано тим, що надання позивачу, як власнику нерухомого майна (зерносховище, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ) пільги зі сплати податку, на підставі п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, можливо за наявності двох умов: власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. У контексті цього, скаржник зазначає, що позивач, як суб`єкт господарювання з видами діяльності сільськогосподарського товаровиробника на обліку в податкових органах не перебуває, податкові декларації про майновий стан та доходи з визначенням сум доходу, отриманого від здійснення сільськогосподарської діяльності за 2021 рік не подав, що вказує на відсутність підстав вважати останнього сільськогосподарським товаровиробником та можливості застосування пільги, на підставі п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Крім того, оскільки позивачем не сплачено узгоджені суми грошових зобов`язань, відповідач зазначає про правомірність прийнятої податкової вимоги від 14.11.2024 №0-1429.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2002 №1-52, є власником частини нежитлового приміщення, загальною площею 12662,7кв.м. (частка власності 2/100, площа 292,9кв.м.), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 6494, право власності зареєстровано 08.01.2003. (а.с.32-33)

Відповідно до технічного паспорту на вказану вище нежитлову будівлю, виготовленого 24.07.2019 КП «Баштанське районне бюро технічної інвентаризації», остання визначена як «зерносховище». (а.с.34-35)

Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято податкові повідомлення рішення, якими, відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, позивачу визначено суму податкового зобов`язання за податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

від 06.07.2023 №0-1411-UА0091496 за 2021 рік, у розмірі 17574грн.; (а.с.19)

від 18.12.2024 №0-1411-UА0091496 за 2022 рік, у сумі 3173,08грн.; (а.с.154)

від 31.05.2024 №0-1411-UА0091496 за 2023 рік, у сумі 19624,30грн. (а.с.14)

Також, 14.11.2024 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області винесено податкову вимогу №0-1429 про необхідність сплати податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 46626,95грн. (а.с.120)

Так, згідно розрахунку до податкової вимоги, сума податкового боргу обраховано на підставі податкових повідомлень-рішень щодо нарахування податкових зобов`язань за податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: №00000/10292/1292405 від 30.11.2021, за 2019 рік 3317,29грн.; №00000/10293/1292405 від 30.11.2021, за 2019 рік 6111,36грн.; №0-1411-UА0091496 від 06.07.2023, за 2021 рік - 17574грн.; від 31.05.2024 №0-1411-UА0091496, за 2023 рік - 19624,30грн. (а.с.119-120)

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, так як позивач наділений статусом сільськогосподарського товаровиробника та використовує, належну йому на праві власності нежитлову будівлю, як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури, в межах сільськогосподарських потреб (в якості зерносховища), а тому така будівля відповідно до п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі ПК України).

Згідно з п.10.1 ст.10 ПК України, до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (п.15.1 ст.15 ПК України).

Відповідно до ст.265 ПК України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Статтею 266 ПК України, регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, застосування пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення (чинний до 01.01.2024).

Відповідно до вказаного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості, згідно з ДК 018-2000.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є, зокрема, правовий статус будівлі.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості, згідно з ДК 018-2000.

Так, відповідно до технічного паспорту на нежитлову будівлю, розташованої за адресою Миколаївська область, Баштанський р-н, м. Баштанка, вул. Заводська, 2а, виготовленого 24.07.2019 КП «Баштанське районне бюро технічної інвентаризації», зазначена будівля визначена як зерносховище.

Таким чином, об`єкт нерухомості, належний позивачу на праві часткової власності, віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) Класифікатора будівель і споруд ДК 018:2000, який включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, зокрема зерносховища.

Згідно пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Верховний Суд у постанові від 04.03.2021, у справі № 500/2782/18, аналізуючи положення п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, в частині визначення «сільськогосподарський товаровиробник», зазначив, що це поняття, яке міститься у пп.4.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у ст.1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів, у відповідності до положень п.5.3 ст.5 ПК України.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 18.09.2025, у справі №340/4394/24.

Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.12.2024 №406100589, позивач є власником земельних ділянок площею 6,118га (кадастровий номер :05:000:0119) та площею 6,1645га (кадастровий номер :05:000:0023) із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.44-46)

Крім того, на підставі договорів оренди землі від 01.12.2010, у позивача також перебувають в оренді дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення для веденням товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,73га (кадастровий номер :05:000:0378) та площею 40,78га (кадастровий номер :05:000:0377), що знаходяться на території Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області. (а.с.53-55, 59-61)

Отже, позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належна йому нежитлова нерухомість використовуються останнім в сільськогосподарській діяльності.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем у цій справі не доведено, що будівля, що належать позивачу на праві часткової власності, не є будівлею сільськогосподарського призначення, а позивач - не є сільськогосподарським товаровиробником, не здається власником в оренду, лізинг, позичку, що свідчить про не дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваних рішень ч.2 ст.2 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нежитлова будівля, яка належать позивачу на праві часткової власності не є об`єктом оподаткування, відповідно до п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Згідно п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Так, податкова вимога від 14.11.2024 №0-1429 містить визначену контролюючим органом суму боргу позивача зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019, 2021 та 2023 роки, на підставі податкових повідомлень-рішень: №00000/10292/1292405 від 30.11.2021 за 2019 рік 3317,29грн.; №00000/10293/1292405 від 30.11.2021 за 2019 рік 6111,36грн.; №0-1411-UА0091496 від 06.07.2023 за 2021 рік - 17574грн.; від 31.05.2024 №0-1411-UА0091496 за 2023 рік - 19624,30грн. (а.с.119-120)

Разом з тим, слід врахувати, що на виконання судового рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.02.2022, у справі №400/13280/21 (набрало законної сили 18.01.2023), 10.03.2023 ГУ ДПС в Миколаївській області виведено з ІКП позивача податкові повідомлення-рішення №00000/10292/1292405 від 30.11.2021 (податкове зобов`язання за 2019 рік у сумі 3317,29грн.), №00000/10293/1292405 від 30.11.2021 (податкове зобов`язання за 2019 рік у сумі 6111,36грн.), що не заперечується самим відповідачем.

На підставі зазначеного, з огляду на протиправність податкових повідомлень-рішень про визначення позивачу до сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021, 2023 роки, задоволенню підлягає також і похідна вимога щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 14.11.2024 №0-1429.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скарзі відповідача доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління ДПС у Миколаївській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян