Справа № 300/3306/25
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 300/3306/25 пров. № А/857/45775/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року (ухвалене головуючим - суддею Остап`юк С.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/3306/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив: визнати протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (матір`ю ОСОБА_3 ), прийняту за результатами розгляду рапорта від 27.03.2025 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення (наказ) про звільнення солдата ОСОБА_4 , водія-кранівника відділення матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 з військової служби на підставі пункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (матір`ю ОСОБА_3 ).

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що вважає протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за матір`ю ОСОБА_5 групи інвалідності, у зв`язку з чим просить зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , де перебуває на військовій службі, прийняти рішення (наказ) про звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (матір`ю ОСОБА_5 ).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 позов задоволено. Визнано протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_3 ІІ групи інвалідності. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_3 ІІ групи інвалідності. В задоволенні позову до Військової частини НОМЕР_2 відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу протиправно відмовлено у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як інші члени сім`ї, ОСОБА_8 , другого ступеня споріднення, не можуть взяти на себе фактичну опіку і здійснювати необхідний догляд за ОСОБА_3 .

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, військова частина НОМЕР_1 , у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , проходить військову службу за призовом під час мобілізації, є водієм-кранівником відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення Військової частини НОМЕР_2 Військової частини НОМЕР_1 .

27.03.2025 позивач звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби на підставі пункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляду за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.

До рапорту долучив нотаріально засвідчені копії: паспорту; реєстраційного номеру облікової картки платника податків; свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 ; реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_8 ; пенсійного посвідчення серія НОМЕР_5 ; висновку ЛКК №340 від 15.04.2024; довідки Ямницької сільської ради №140 від 06.05.2024; свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 ; свідоцтва про укладання шлюбу серія НОМЕР_7 ; акту обстеження матеріально-побутових умові від 10.05.2024; довідки Ямницької сільської ради №93 від 10.05.2024; висновок ЛКК поліклінічного відділу №213 від 26.02.2024; форми І-797А на отримання статуту тимчасового захисту ОСОБА_9 ; витягу з реєстру актів цивільного стану про народження Департаменту охорони здоров`я штату Іллінойс - відділу РАЦС №112-2 від 14.02.2024 ; витяг з реєстру територіальної громади №2023/000047453 від 03.01.2023; витяг з реєстру територіальної громади №2023/4 від 25.04.2024; Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця №1/408 від 10.02.2025.

Військова частина НОМЕР_2 надіслала рапорт позивача для розгляду, з долученими до нього документами Військовій частині НОМЕР_1 .

23.04.2025 командир Військової частини НОМЕР_1 надав відповідь щодо розгляду документів на звільнення з військової служби водія-кранівника відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 , якою повідомлено, що підстав для звільнення не має, з підстав наявності інших членів сім`ї другого ступеня, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, вважаючи протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 у його звільненні з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2232-ХІІ).

Визначення військової служби міститься у ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами ч. 2 цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Суд зазначає, що позивач на момент звернення до суду з позовними вимогами проходить військову службу за призовом під час мобілізації, є водієм-кранівником відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення Військової частини НОМЕР_2 Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з частинами 3, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 коментованого Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 27.03.2025 позивач звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби на підставі пункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляду за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.

До рапорту долучив нотаріально засвідчені копії: паспорту; реєстраційного номеру облікової картки платника податків; свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 ; реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_8 ; пенсійного посвідчення серія НОМЕР_5 ; висновку ЛКК №340 від 15.04.2024; довідки Ямницької сільської ради №140 від 06.05.2024; свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 ; свідоцтва про укладання шлюбу серія НОМЕР_7 ; акту обстеження матеріально-побутових умові від 10.05.2024; довідки Ямницької сільської ради №93 від 10.05.2024; висновок ЛКК поліклінічного відділу №213 від 26.02.2024; форми І-797А на отримання статуту тимчасового захисту ОСОБА_9 ; витягу з реєстру актів цивільного стану про народження Департаменту охорони здоров`я штату Іллінойс - відділу РАЦС №112-2 від 14.02.2024 ; витяг з реєстру територіальної громади №2023/000047453 від 03.01.2023; витяг з реєстру територіальної громади №2023/4 від 25.04.2024; Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця №1/408 від 10.02.2025.

Військова частина НОМЕР_2 надіслала рапорт позивача для розгляду, з долученими до нього документами Військовій частині НОМЕР_1 .

Однак, 23.04.2025 командир Військової частини НОМЕР_1 надав відповідь щодо розгляду документів на звільнення з військової служби водія-кранівника відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 , якою повідомлено, що підстав для звільнення не має, з підстав наявності інших членів сім`ї другого ступеня, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оцінюючи такі підстави відмови відповідача, колегія суддів враховує наступне.

Як вже зазначалося вище, підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Обов`язковими умовами для отримання позивачем права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у цьому випадку є:

наявність члена сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи;

відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Зазначені обставини мають існувати в сукупності та бути підтвердженими доданими до рапорту доказами.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем про відсутність у ОСОБА_8 , крім позивача, членів сім`ї першого ступеня споріднення та наявність у неї інших членів сім`ї другого ступеня споріднення - брата ОСОБА_6 та онуки ОСОБА_7 .

В даному випадку спірним є факт наявності/відсутності у матері позивача інших членів сім`ї другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків) щодо можливості здійснення постійного догляду за нею.

Як зазначено, п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи

Тобто, вказану норму слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї, зокрема другого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою, з певних об`єктивно існуючих причин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до першого ступеня спорідненості є її батьки, чоловік або дружина, а також діти такої особи, у тому числі усиновлені.

Згідно ст. 1262 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до другого ступеня спорідненості є її рідні брати та сестри, баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері, а також її онуки.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, законодавством визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, яким є, зокрема спільне проживання.

Суд встановив, що згідно висновку лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу за № 213 від 26.02.2025 ОСОБА_6 потребує постійного стороннього догляду, як невиліковно хвора особа. Тому,

Відповідно до відомостей Державної прикордонної служби України від 01.05.2025 № 19/35430-25 ОСОБА_7 27.02.2022 виїхала з території України, згідно відомостей Служби громадянства та імміграції США ОСОБА_7 знаходиться в США, штат ОСОБА_10 , а тому її відсутність охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини (перебування за межами України).

Тобто, онука не проживає разом з ОСОБА_3 .

За таких обставин, онука ОСОБА_11 через наведені об`єктивні причини не може виконувати обов`язки по здійсненню постійного догляду за ОСОБА_12 .

При цьому, суд враховує, що необхідність здійснювати постійний догляд передбачає саме спільне проживання з особою. Здійснювати такий догляд не може той, хто проживає окремо.

У цьому випадку, хоча формально існує інший член сім`ї другого ступеня споріднення (онука матері позивача), її неможливість здійснювати догляд за ОСОБА_3 через перебування в США є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд.

З огляду на це, наявність у ОСОБА_8 онуки ОСОБА_7 не може бути достатньою підставою для відмови у звільненні позивача з військової служби, оскільки такий член сім`ї другого ступеня споріднення не може взяти на себе фактичну опіку і здійснювати необхідний догляд.

За встановлених обставин, суд доходить висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як інші члени сім`ї, ОСОБА_8 , другого ступеня споріднення, не можуть взяти на себе фактичну опіку і здійснювати необхідний догляд за ОСОБА_3 .

Відтак, позивачем доведено, що окрім нього, інших членів сім`ї, які спільно проживають та могли б здійснювати постійний догляд за ОСОБА_8 немає.

А тому, апеляційний суд поділяє висновок суду першої інстанції, що позивач надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю особою з інвалідністю IІ групи та відсутності інших членів її сім`ї, зокрема другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати такий догляд, а відтак наявні підстави для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року у справі № 300/3306/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула