Справа № 160/35111/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якій просить суд:
- зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу позивача від 24.10.2025 р. по суті із наданням належної правової оцінки діям та бездіяльності державної виконавчої служби щодо непритягнення боржника ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання рішення, та вжити передбачених законом заходів контролю для забезпечення реального виконання рішення суду (у тому числі притягнути боржника до встановленої законом відповідальності).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
24 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено висновок психолога від 20.07.2026 року.
Згідно ч. 9 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Суд не вбачає підстав для застосування цього нормативного положення, оскільки він поданий в електронній формі, в зв`язку з чим після реєстрації вхідного документа в КП «ДСС» він в автоматичному режимі направлений усім учасникам справи, що мають Електронні кабінети в підсистемі «Електронний Суд». Щодо третьої особи-1 суд зауважує, що надані докази подані представником третьої особи-1 в рамках виконавчого провадження, тобто цей доказ перебуває у відповідного учасника справи.
05 січня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про розподіл судових витрат, яка надійшла від позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач просить стягнути на його користь з відповідача судовий збір.
12 січня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює доводи позовної заяви, також надано додаткові докази по справі.
Треті особи правом подання письмових пояснень не скористались.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснює примусове виконання виконавчого листа від 18.11.2024 року у справі №335/7221/21, виданого Ордонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.
ОСОБА_2 має в цьому виконавчому провадженні статус боржника, а позивач статус стягувача.
Виконавчий лист виданий щодо:
- визначити такий спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі зустрічей кожен вівторок з 17:00год до 19:00 год та щосуботи з 15:00 до 19:00год в присутності матері дитини ОСОБА_2 та психолога, у тому числі з можливістю відвідування місць дозвілля та відпочинку за бажанням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безперешкодного спілкування за телефоном та засобами відеозв`язку у будь-який інший час за бажанням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В подальшому (з 23.09.2025 року) зобов`язання викладено наступним чином:
- Визначити такий спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі зустрічей кожен вівторок з 17:00год до 19:00 год та щосуботи з 15:00 до 19:00год в присутності матері дитини ОСОБА_2 та психолога, у тому числі з можливістю відвідування місць дозвілля та відпочинку за бажанням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безперешкодного спілкування за телефоном та засобами відеозв`язку у будь-який інший час за бажанням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
- З урахуванням Ухвали Вознесенівського районний суд міста Запоріжжя № 335/7222/21 від 10.07.2025 року про зміну та спосіб і порядок виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 335/7222/21 від 18.11.2024 року шляхом забезпечення ОСОБА_2 у визначені вказаним рішенням дні - та години зустрічей ОСОБА_1 і ОСОБА_4 спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за телефоном та засобами відеозв`язку (в онлайн режимі).
Обставини чергових зустрічей зафіксовані в актах державного виконавця: від 27.05.2025 року, від 31.05.2025 року, від 20.06.2025 року, від 18.07.2025 року, від 07.10.2025 року. Згідно викладу таких актів спілкування не відбувалося за бажанням дитини або відбувалося без присутності психолога, про необхідність участі якого вказував позивач (акт 31.05.2025 року).
До кожного з вищевказаних актів позивачем подано зауваження, які загалом стосувалися негативного впливу третьої особи-1 на дитину та процес її спілкування з позивачем в цілому.
Також позивачем надано два диски, на яких зафіксовані відповідні відеозустрічі: на записах присутній державний виконавець (на стороні боржника) та позивач (на іншій стороні). Також на відеозаписах на стороні боржника присутні представник третьої особи-1 (періодично з`являється в кадрі), третя особа-1 (періодично з`являється в кадрі) та сама дитина (періодично з`являється в кадрі). На окремих відеозаписах присутній інший державний виконавець. Самі відеозаписи являють собою записи екрану мобільного телефону, на яких відбуваються відеодзвінки позивача та третьої особи-1. Також окремі відеозаписи здійснені не як двосторонній дзвінок, а як тристоронній. На відеозаписі за 18.07.2025 року також присутня психолог.
Виходячи з зафіксованих на відеозаписах подій обставини спілкування узгоджуються з викладом актів державного виконавця та зауваженнями до них зі сторони позивача. В тій частині, що має значення для вирішення цього спору, таким обставинам буде надана оцінка суду.
Листом Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 22.10.2025 року №4735/К-5721-03.2/03.2-06 розглянуто скаргу позивача від 22.09.2025 року, яка надійшла з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Згідно викладу листа описано обставини виконавчого провадження та повідомлено про відсутність підстав для проведення службового розслідування.
24 жовтня 2025 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою, в якій просив:
1) притягнути боржника ( ОСОБА_2 ) по №76759436 до відповідальності за невиконання рішення про встановлення побачень з дитиною згідно зі статтями 64-1 і 75 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих мною матеріалів;
2) визнати бездіяльність органів державної виконавчої служби під час здійснення виконавчого провадження №76759436 неправомірною;
3) визнати бездіяльність (неналежне реагування) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області неправомірною;
4) забезпечити належне реагування Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області на факти ігнорування норм Закону і фальсифікації актів виконавчих дій;
5) вжити всіх необхідних заходів для реального виконання рішення суду.
Згідно скарги позивача від 24.10.2025 року ним стверджувалося наступне: фальсифікація перебігу виконавчих дій та ігнорування зауважень. В актах, складених державними виконавцями стосовно проведених виконавчих дій штучно змінюється суть подій, а подані мною зауваження (зокрема від 27.05.2025, 31.05.2025, 20.06.2025, 18.07.2025, 07.10.2025) повністю ігноруються. Найбільш показовим є виконавчий акт від 18.07.2025 р., який складався у присутності психолога та виконавчої групи з трьох державних виконавців. У ньому не відображено факт активного втручання представника боржниці у процес зв`язку з дитиною та конкретного зриву комунікації батька з психологом, передбаченої рішенням суду. Забезпечення спілкування батька з донькою за обов`язкової участі психолога є ключовим елементом виконання рішення суду, прямо визначеним Верховним Судом України у справі, за якою відкрито це виконавче провадження. Мета такої участі подолання штучно сформованого негативного ставлення дитини до батька, спричиненого тривалою ізоляцією з боку матері та навіюванням відповідних установок; отже, державний виконавець має фіксувати й забезпечувати саме дії боржника щодо організації участі психолога, а не зводити зміст актів до формальної констатації «відмови дитини». Виконавча група з трьох державних виконавців не змогла забезпечити спілкування стягувача з дитиною за присутності психолога, згідно рішення суду, проте в акті група зазначає лише відмову дитини», не фіксуючи дій боржника або його представника, які й призвели до неможливості виконання.
Також скаржник вказував, що: у моїх зауваженнях до акту від 07.10.2025 р. наголошено, що акт навіть не відображає, як боржник забезпечував зв`язок: камера відеозв`язку була, розгорнута на стіну, а на прохання показати дитину боржник лише, послалася на «неможливість» від`єднати ноутбук від мережі і згодом відмовилася перейти на телефон, що унеможливило нормальний контакт. Такими діями боржник свідомо створює перешкоди спілкуванню і під час інших моїх дзвінків донці в години, встановлені судом.
Наводились і інші похідні доводи.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду скарги від 24.10.2025 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 2 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням в т.ч. забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону №1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
За ч. 1-3 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Інструкцію з організації примусового виконання рішень затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі Інструкція).
Згідно п. 1.2. розділу ІХ Інструкції виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.
У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною 4 ст. 3 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
За ст. 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).
Відповідно до ч. 1-7 ст. 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Частиною 1 ст. 16 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Згідно з ч. 1-3 ст. 17 Закону №393/96-ВР скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються. Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом чи посадовою особою, що розглядає скаргу. Рішення вищого державного органу, який розглядав скаргу, в разі незгоди з ним громадянина може бути оскаржено до суду в термін, передбачений законодавством України.
За ч. 1 ст. 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Частиною 1 ст. 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Фактично позивач у своїй скарзі стверджував, що:
1) ігноруються зауваження до актів державного виконавця;
2) в т.ч. не відображено втручання представника боржниці у процес зв`язку з дитиною та зрив комунікації батька з психологом;
3) акти складаються формально;
4) не забезпечено нормальний контакт, в результаті чого дитину не видно.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);
добросовісно (п. 5);
розсудливо (п. 6);
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
В свою чергу з відповіді відповідача взагалі не вбачається, що відповідач належним чином оцінив або принаймні зважав на доводи позивача:
- про оцінку зауважень його до актів державного виконавця (відповідач не вказує ані зміст таких зауважень, ані стан їх врахування при наступних побаченнях та складанні нових актів, не наведено оцінку відповідача результату такого врахування державними виконавцями чи було врахування зауважень, чи є воно достатнім і тд);
- про втручання представника боржниці у процес спілкування (не вказано чи мало місце та, якщо так, в які дати мало місце таке втручання, ким здійснено, до чого воно зводилося, яким чином відповідач оцінює таке втручання, якщо воно мало місце, яким чином це врахували державні виконавці та чи визнає відповідач такі дії достатніми і тд);
- про зрив комунікації з психологом (участь психолога взагалі не вказана, стан комунікації не оцінений, в чому полягає зрив комунікації не роз`яснено і тд);
- про неналежне розташування пристрою для спілкування, в результаті чого дитину не видно (не вказано чи дійсно це мало місце, коли саме, чи зумовлене це об`єктивними обставинами, яким чином це врахував державний виконавець, яким чином відповідач оцінює достатність відповідних заходів державного виконавця і тд).
Отже, вже при оцінці перших пунктів скарги очевидно вбачається, що скарга не містить відповідей на поставлені питання.
Суд зазначає, що правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд оцінює на момент їх вчинення.
Отже, відповідач не здійснив належного розгляду скарги позивача в листі від 04.12.2025 року.
Водночас, для забезпечення остаточного вирішення спору та ефективного захисту прав позивача належить оцінити також лист відповідача від 08.01.2026 року, складений вже після звернення позивача до суду.
В ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року частково оцінено цей лист (в аспекті наявності правових підстав для закриття провадження). Однак навіть за результатом такої часткової оцінки констатовано, що вже при оцінці перших пунктів скарги очевидно вбачається, що скарга не містить відповідей на поставлені питання, в зв`язку з чим право позивача на належний розгляд скарги не є виправленим новий розгляд скарги позивача не усунув відповідних обставин.
Наразі ж належить оцінити відповідь від 08.01.2026 року вже в аспекті вирішення спору по суті.
Такі пояснення до суду не надано, натомість відповідач фактично повторно розглянув скаргу позивача.
Оцінюючи результат такого розгляду суд, як вже вказано раніше, констатує, що новий розгляд скарги позивача не усунув неповноти та неналежності її розгляду, оскільки порушені у скарзі питання не вирішені або вирішені не в повному обсязі.
Суд підкреслює, що предметом цього спору не є оцінка поведінки третьої особи-1 або належності здійснення виконавчих дій державними виконавцями. Натомість перевірці підлягає належність розгляду відповідачем скарги позивача. Тобто, суд не робить висновків щодо правильного варіанту оцінки та вирішення такої скарги по суті, однак наголошує на необхідності дотримуватися вимог законодавства при такому розгляді. За обставин даної справи це стосується передусім повноти вирішення питань, порушених у скарзі, а також належності їх вирішення.
Так, наприклад, позивач скаржився на втручання представника третьої особи-1 в процес спілкування з дитиною та ігнорування зауважень до актів державного виконавця, що дійсно вбачається, на відеозаписі виконавчих дій від 27.05.2025 року. В свою чергу позивач впродовж розмови неодноразово просив державного виконавця вилучити вказану особу, скаржився на його негативний вплив на процес спілкування з дитиною, в т.ч. образи батька в присутності дитини.
В подальшому позивачем подано «пояснення до акту державного виконавця від 27.05.2025 року», в яких позивач вказував на «відверто агресивну поведінку» представника третьої особи-1. Вказував позивач і на те, що третя особа-1 сміялася і робила іронічні коментарі саме в моменти образливих висловлювань в сторону позивача. Водночас, попри обіцянку державного виконавця зафіксувати всі обставини виконавчих дій, в акті не відображено відповідну конфліктну ситуацію.
Водночас, у листі відповідача від 04.12.2025 року виконавчі дії 27.05.2025 року навіть не описані.
В листі від 08.01.2026 року відповідач вказав: "згідно доданих до Вашого звернення записів телефонної розмови з головним державним виконавцем ОСОБА_6 та відеофіксації виконавчих дій, проведених 27.05.2025 при виконанні виконавчого документа, у діях головного державного виконавця ОСОБА_6 вбачаються ознаки порушення правил етичної поведінки. Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.09.2025 № 7758/12-05 на державного виконавця ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани".
Водночас, відповідь відповідача взагалі не містить оцінки вищевказаних обставин, в т.ч. не повідомлено в зв`язку з чим конкретно накладено дисциплінарне стягнення на державного виконавця (які саме дії зумовили відповідальність), яким чином відповідач оцінює посилання позивача на таку поведінку присутніх осіб під час здійснення виконавчих дій, яким чином відповідач вирішує порушені у скарзі питання в аспекті обставин скарги в цій частині, яким чином (якщо визнано, що згадані обставини негативно впливають на хід виконавчих дій) відповідач реагує на ці обставини або чому визнано, що вони не впливають на хід виконавчих дій.
Окрім цього, позивач порушував також питання врахування зауважень до актів державного виконавця. З відповіді від 08.01.2026 року взагалі не вбачається дослідження цього питання відповідачем. Також позивач вказував на бездіяльність третьої особи-3. Проте, з відповіді відповідача також не вбачається жодної оцінки цих обставин та вирішення відповідного питання.
Порушено позивачем і питання про перешкоджання третьою особою-1 у спілкуванні з дитиною.
На це відповідач у листі від 04.12.2025 року не відреагував взагалі, а в листі від 08.01.2026 року вказав наступне: відповідно частини третьої статті 641 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. Оскільки, відповідно до актів державного виконавця від 27.05.2025, 20.06.2025, 18.07.2025, 07.10.2025, боржницею забезпечено виконання рішення суду, однак донька відмовилась від спілкування з батьком, підстави для застосування до боржниці штрафних санкцій, відсутні.
Водночас, як вже зазначав суд, позивач і порушував питання про поведінку третьої особи-1 в ході відеодзвінків, в т.ч. неналежну поведінку третьої особи-1.
Натомість, відповідач фактично обґрунтував відмову в задоволенні прохання позивача щодо застосування штрафних санкцій шляхом ігнорування доводів позивача в межах цієї ж скарги про неналежність актів державного виконавця.
Суд визнає такий підхід таким, що не відповідає вимогам ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки позивачем порушено питання про вплив поведінки третьої особи-1 на хід виконавчих дій та відсутність відповідної фіксації такого впливу в актах державного виконавця. Відповідно, безпідставним є обґрунтування оцінки впливу поведінки третьої особи-1 на хід виконавчих дій викладом актів державного виконавця по суті скарга і стосується викладу таких актів.
Узагальнюючи вищевикладене суд констатує, що скарга позивача так і не була розглянута належним чином: порушені в ній питання або та не оцінені взагалі, або оцінені неналежним чином.
При цьому суд повторює, що в даній справі не надається пряма оцінка поведінці учасників виконавчого провадження. Натомість, йдеться про те, як на таку поведінку реагував відповідач при розгляді скарги позивача. Саме реакцію відповідача на скаргу позивача суд визнає неналежною.
Як наслідок, при повторному розгляді скарги позивача вона має бути розглянута повно та всебічно, а порушені в ній питання мають бути вирішені в повному обсязі за результатом належної оцінки викладених у скарзі обставин.
Для цього відповідач повинен дослідити виклад скарги та передусім надати власну оцінку усіх викладеним у ній обставинам: чи підтверджуються вони документально або ні (наприклад, чи дійсно встановлено або спростовано факти перешкоджання боржника у спілкуванні з дитиною), чи викладені вони достовірно та без перекручування їх змісту, чи дійсно такі обставини мають взаємозв`язок певного змісту, як про це вказує позивач, або ж вони мають бути оцінені іншим чином. Також необхідним є виокремлення та конкретизація прийнятого рішення по суті кожного з пунктів прохальної частини. Тобто, відповідач має виділяти власну мотивацію щодо певної частини скарги (наприклад, вказувати «щодо доводів в частині скарги на поведінку» третьої особи-2 і тд), а також конкретизувати свій висновок за результатом вирішення кожного з порушених питань (наприклад, вказувати про наявність або відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльності окремо третьої особи-2, окремо третьої особи-3).
Водночас, як вже вказував суд, правова оцінка поведінці учасників виконавчого провадження, в т.ч. боржника, судом не надається. Наразі судом встановлено неналежне реагування відповідача на скаргу позивача. Водночас, це не є підставою для зобов`язання відповідача «притягнути боржника до встановленої законом відповідальності» як з огляду на вищевикладені мотиви суду, так і з огляду на обсяг повноважень відповідача в спірних правовідносинах. Також суд зауважує, що поведінка відповідача в даній справі має характер протиправних дій, а не бездіяльності.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжним документом від 17.12.2025 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 24.10.2025 року з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР щодо належного порядку розгляду такої скарги.
Зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 24.10.2025 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко