Справа № 240/9656/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9656/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

24 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Шидловського В.Б. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Пращерук М. О.,

представника позивача: Хазової Т.М.,

представника відповідача: Лафицького О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Аліса Оіл" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство "Аліса Оіл" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 20.11.2023 №10 про заниження податкових зобов`язань за жовтень та листопад 2022 року внаслідок не нарахування податкових зобов`язань в результаті здійснення реалізації дизельного палива та бензину, на загальну суму ПДВ 330391 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 82597,75 грн, загальна сума грошового зобов`язання - 412988,75 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 20.11.2023 №10 про не складення та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями з реалізації дизельного палива та бензину марки А-92 на суму ПДВ 419101грн, загальна сума грошового зобов`язання (в т.ч. сума застосованої штрафної санкції) - 209550,5 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПЄ у Житомирській області від 20.11.2023 №10 про встановлення завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на суму 321763 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПЄ у Житомирській області від 20.11.2023 №10 про заниження доходу, сума заниженого податку на прибуток - 791661 грн, сума штрафної санкції - 197915,25 грн, загальна сума грошового зобов`язання - 989576,25 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПЄ у Житомирській області від 20.11.2023 №00/21865/06-30-09-02/43541919 про відсутність позитивного результату повірки та/або оцінки відповідності двох витратомірів-лічильників, загальна сума грошового зобов`язання (в т.ч. сума штрафних санкцій) - 40000 грн.

Аргументуючи підстави звернення до суду з даними позовними вимогами позивач зазначив, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності Приватного підприємства "Аліса Оіл" (далі - ПП "Аліса Оіл"). За результатами перевірки складено акт від 06.10.2023 за №16431/06-30-07-10/43541919 відповідно до висновків якого контролюючим органом встановлено, що позивачем занижено податкові зобов`язання за жовтень та листопад 2022 року внаслідок не нарахування податкових зобов`язань в результаті здійснення реалізації дизельного палива та бензину, підтвердженої товарно-транспортними накладними на загальну суму ПДВ 330391,00 грн.

Вказує, що висновки документальної планової виїзної перевірки викладені у акті перевірки позивача та на підставі яких у подальшому прийняті податкові повідомлення-рішення №10 від 20.11.2023, №10 від 20.11.2023, №10 від 20.11.2023, №10 від 20.11.2023, про заниження доходів за рахунок не включення до складу вартості безоплатно отриманого дизельного палива та бензину А-92, про не складання та не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних з реалізації дизельного палива та бензину марки А-92, про встановлення завищення від`ємного значення, оскільки занижено дохід, всі донарахування та штрафні санкції зроблено на підставі товарно-транспортних накладних, які перелічені в акті перевірки, однак протиправно не враховуючи, що ТТН - це первинний документ, що підтверджує факт перевезення, а не постачання.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення №000/21865/06-30-09-02/43541919 від 20.11.2023, яким встановлено відсутність позитивного результату повірки та/або оцінки відповідності двох витратомірів-лічильників у період 04.11.2021-10.11.2021 зазначає, що складом правопорушення, визначеного пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України, за яке передбачена штрафна санкція, є саме необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

Однак, якщо на час проведення перевірки встановлено їх наявність на акцизних складах та їх реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, відсутність позитивного результату повірки не може бути підставою для застосування до платника податків пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноти з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарг та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Приватне підприємство «Аліса Оіл» (далі - ПП «Аліса Оіл») () зареєстроване як юридична особа з 04.10.2023, основний вид діяльності згідно з КВЕД: 47.30 роздрібна торгівля пальним.

У період з 11.09.2023 по 29.09.2023 на підставі наказу Головного управління ДПС у Житомирській області від 30.08.2023 №1990-п проведена планова виїзна документальна перевірка Приватного підприємства «Аліса Оіл», з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства за період діяльності з 02.03.2020 по 31.12.2022 та законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт від 06.10.2023 за №16431/06-30-07-10/43541919 (далі - акт перевірки) (т.1 а.с.29-44).

Відповідно до висновків, викладених в акті перевірки, за її результатами встановлено порушення позивачем:

- п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.135 Податкового кодексу України, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 «Про затвердження Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку» та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на суму 791661 грн, у тому числі: за 2022 рік - 791661 грн, та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2022 рік на суму 321763 грн;

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 330391 грн, в тому числі: за жовтень 2022 року - на суму 47888 грн, за листопад 2022 року - на суму 282503грн;

- п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України внаслідок не складання та не реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 419101 грн, в тому числі: за жовтень 2022 року на суму 47888 грн, за листопад 2022 року - на суму 371213 грн;

- пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України внаслідок відсутності позитивних результатів повірки на витратоміри-лічильники.

Не погоджуючись із доводами, викладеними у акті документальної планової виїзної перевірки від 06.10.2023 за №16431/06-30-07-10/43541919, позивач скористався правом визначеним п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України, подав заперечення та додаткові документи й пояснення протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання даного акту (т.1 а.с.49-55).

Згідно з листом №23892/6/06-30-07-10 від 13.11.2023, Головним управлінням ДПС у Житомирській області надано відповідь, про те що Комісією розглянуто всі наведені аргументи та додані документи до заперечення ПП «Аліса Оіл» від 26.10.2023 за №13-10-23/Ю та прийнято рішення, що наведені аргументи не спростовують факти порушень, які відображені в акті перевірки (т.1 а.с.56).

На підставі акту перевірки відповідачем 20.11.2023 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №10 про заниження податкових зобов`язань за жовтень та листопад 2022 року внаслідок не нарахування податкових зобов`язань в результаті здійснення реалізації дизельного палива та бензину на загальну суму ПДВ 330391 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 82597,75 грн, загальна сума грошового зобов`язання - 412988,75 грн (т.1 а.с.20);

- №10 про не складення та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні за операціями з реалізації дизельного палива та бензину марки А-92 на суму ПДВ - 419101 грн, загальна сума грошового зобов`язання (в т.ч. сума застосованої штрафної санкції) - 209550,5 грн (т.1 а.с.22);

- №10 про встановлення завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на суму 321763 грн, оскільки ПП «Аліса Оіл» занижено дохід на суму 4719877 грн, в тому числі за 2022 рік на суму 4719877 грн по безоплатно отриманому дизельному паливу та бензину А-92 (т.1 а.с.24);

- №10 про заниження податку на прибуток 791661 грн, сума штрафної санкції 197915,25 грн, загальна сума грошового зобов`язання - 989576,25 грн, у зв`язку із заниженням доходу на суму 4719877 грн, в тому числі за 2022 рік на суму 4719877 грн по безоплатно отриманому дизельному паливу та бензину А-92 (т.1 а.с. 26);

- №000/21865/06-30-09-02/43543919 про відсутність позитивного результату повірки та/або оцінки відповідності двох витратомірів-лічильників, загальна сума грошового зобов`язання (в т.ч. сума штрафних санкцій) - 40000 грн (т.1 а.с.28).

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Положеннями ст.75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

За правилами п.77.1 ст.77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Як зазначено в п.77.2 ст.77 ПК України, до плану-графіку проведення документальних перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контролю за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначаються залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім не частіше ніж раз на два календарних роки, високим не частіше одного разу на календарний рік. При цьому, порядок формування та затвердження плану-графіку, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Приписами п.77.4 ст.77 ПК України передбачено, що про проведення планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Отже, вищенаведеними нормами податкового законодавства чітко визначено, що право на проведення перевірки у податкового органу виникає у разі, коли наказ на проведення документальної планової перевірки вручено платнику податку не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки, або цей наказ надіслано рекомендованим листом з повідомлення про вручення його копії та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Позивачем не оскаржується факт своєчасного повідомлення та підстав проведення документальної планової перевірки.

Щодо суті встановлених під час перевірки порушень позивачем податкового законодавства, то колегія суддів зазначає наступне.

У акті перевірки вказано, що перевіркою відображених у рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» показників за період з 02.03.2020 по 31.12.2022 встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій з реалізації палива (бензин А-92, А-95, дизельне паливо).

Перевіркою повноти визначення задекларованих ПП «Аліса Оіл» показників у рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 02.03.2020 по 31.12.2022 встановлено їх заниження всього у сумі 4719877 грн, у т.ч.: за 2022 рік в сумі 4719877 грн (за жовтень 2022 року на суму 684112 грн, за листопад 2022 року на суму 4035765 грн), по безоплатно отриманому дизельному паливу та бензину А-92.

Контролюючим органом під час перевірки на підставі первинних документів, а саме товарно-транспортних накладних Форма №1-ТТН (нафтопродукт) встановлено постачання дизельного палива на суму 684112 грн, бензину А-92 на суму 4035765 грн, в т.ч. відповідно до товарно-транспортних накладних Форма №1-ТТН (нафтопродукт): №17 від 20.10.2022; № 41 від 09.11.2022; №42 від 09.11.2022; №40 від 09.11.2022; №45 від 09.11.2022; №47 від 09.11.2022; №46 від 09.11.2022; №39 від 09.11.2022; №38 від 09.11.2022; №51 від 10.11.2022; №52 від 10.11.2022; №56 від 10.11.2022; №54 від 10.11.2022; №53 від 10.11.2022; №55 від 10.11.2022; №60 від 11.11.2022; №59 від 11.11.2022; №58 від 11.11.2022; №57 від 11.11.2022.

Наведені вище ТТН, на переконання контролюючого органу, доводять факт постачання дизельного палива та бензину А-92 отримувачам, оскільки в зазначених ТТН містяться ідентифікаційні дані.

Походження зазначеного палива в ході перевірки не було встановлено, а також відсутнє відображення його руху згідно з даних бухгалтерського обліку ПП «Аліса Оіл».

Представник відповідача, під час розгляду справи зауважував, що під час перевірки було надано письмовий запит від 25.09.2023 про надання копій вищенаведених ТТН, однак ПП «Аліса Оіл» не було надано копій ТТН із зазначеними в письмовому запиті даними.

У зв`язку з цим контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), за рахунок не включення до їх складу вартості безоплатно отриманого дизельного палива та бензину А-92, всього в сумі 4719877 грн, в т.ч.: за 2022 рік на суму 4719877 грн (за жовтень 2022 року на суму 684112 грн, за листопад 2022 року на суму 4035765 грн)

Також дане порушення відображено в п.3.1.2.1. акту перевірки щодо нарахування ПП "Аліса Оіл" податку на додану вартість.

Оскільки перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 02.03.2020 по 31.12.2022 встановлено їх заниження на загальну суму 330391 грн, в тому числі: - за жовтень 2022 року - на суму 47888 грн; - за листопад 2022 року - на суму 282503 грн.

Проведеною перевіркою відображених показників в рядку 1.2 «Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 7%» показників за період 02.03.2020 по 31.12.2022 в загальній сумі 2550782 грн, встановлено, що на формування цього показника мало вплив здійснення операцій, пов`язаних з реалізацією палива, а саме дизельного палива та бензину після введення в дію п.82 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, тобто під час дії воєнного стану.

У акті перевірки вказано, що перевірку відображеного показника за період з 02.03.2020 по 31.12.2022 проведено на підставі таких документів: договори на поставку товару, видаткові накладні, звіти РРО, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, журнали-ордери/оборотно-сальдові відомості по рах. 31 «Рахунки в банках», 361 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», 702 «Дохід від реалізації товару», 643 «Податкові зобов`язання», інформаційні дані ЄРПН (виписані та зареєстровані податкові накладні).

Вказане дослідження призвело до висновків контролюючого органу про порушення підприємством п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, а саме заниження податкових зобов`язання за жовтень та листопад 2022 року внаслідок не нарахування податкових зобов`язань в результаті здійснення реалізації дизельного палива та бензину, підтвердженої виписаними ПП «Аліса Оіл» товарно-транспортними накладними, на загальну суму ПДВ 330391 грн.

Крім того, ПП «Аліса Оіл» на порушення п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні за такими операціями з реалізації дизельного палива та бензину марки А-92 на загальну суму податку на додану вартість 330391 грн, в тому числі по періодам: - за жовтень 2022 року - на суму 47888 грн; - за листопад 2022 року - на суму 282503 грн.

З огляду на вказане, податкові повідомлення рішення від 20.11.2023 №10, №10, №10, №10, а саме: про заниження доходів за рахунок не включення до складу вартості безоплатно отриманого дизельного палива та бензину А-92; про не складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних з реалізації дизельного палива та бензину марки А-92; про встановлення завищення від`ємного значення оскільки занижено дохід; прийняті відповідачем на підставі товарно-транспортних накладних, які перелічені на стор.5-6 Акту перевірки на реалізацію дизельного палива та бензину А-92.

Тобто оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті за результатами аналізу посадовими особами відповідача товарно-транспортних накладних, які були долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву (т.1 202-211).

Однак позивач зауважує, що копії товарно-транспортних накладних, які були долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву, не відповідають товарно-транспортним накладним, які були надані позивачем згідно з відповіді вих. №11-09-23/Ю від 26.09.2023 та спростовують наявність встановлених інспекторами порушень.

В свою чергу матеріали справи свідчать, що під час проведення документальної планової виїзної перевірки ПП "Аліса-Оіл", відповідачем було надано запит від 25.09.2023 року про надання копії документів засвідчених підписом посадової особи та скріплені печаткою, та перелічено саме які документи необхідно надати (т.1 а.с.58 ).

ПП "Аліса-Оіл" листом за вихідний №11-09-23/Ю від 26.09.2023 надано відповідачу копії первинних документів, у т.ч. товарно-транспортні накладні, перелік яких визначено у запиті №б/н від 25.09.2023 (т.1 а.с.57).

Однак, позивач наголошує на тому, що згідно з перелічених товарно-транспортних накладних у запиті №б/н від 25.09.2023, інформація зазначена відповідачем про товарно-транспортні накладні у акті перевірки, а саме в графі таблиці «Найменування, марка, вид нафтопродукту», відрізняється від тієї інформації яка зазначена в наданих позивачем під час перевірки завірених копії товарно-транспортних накладних, а саме :

- товарно-транспортні накладні №51 та №52 від 10.11.2022, які були надані відповідачу містять інформацію про найменування, марку, вид нафтопродукту - паливо дизельна, а в таблиці запиту від 25.09.2023 та таблиці акту перевірки на стор. 5-6 інформацію - бензин А-92 (т.1 а.с.91, 90 зворот);

- товарно-транспортні накладні №40, №45, №47, №46 від 09.11.2022, які були надані відповідачу містять інформацію про найменування, марку, вид нафтопродукту - Бензин А-95, а в таблиці запиту від 25.09.2023 та таблиці акту перевірки на стор. 5-6 інформацію - бензин А-92 (т.1 а.с.100, 100 зворот, 101, 101 зворот);

- товарно-транспортні накладні №41 від 09.11.2022 та №58, №57 від 11.11.2022 року, які були надані відповідачу містять інформацію про найменування, марку, вид нафтопродукту - ТТН №41 - Бензин А-95, ТТН №58, №57 - дизельне паливо, а в таблиці запиту від 25.09.2023 та таблиці акту перевірки на стор. 5-6 інформацію - ТТН №41, №58, №57 бензин А-92 (т.1 а.с.119 зворот, 120, 120 зворот);

- товарно-транспортні накладні №42 від 09.11.2022 та №59, №60 від 11.11.2022 року, які були надані відповідачу містять інформацію про найменування, марку, вид нафтопродукту - ТТН № 42 - Бензин А-95, ТТН №59, №60 - дизельне паливо, а в таблиці запиту від 25.09.2023 та таблиці акту перевірки на стор. 5-6 інформацію - ТТН № 42, №59, № 60 бензин А-92 (т.1 а.с.132, 132 зворот, 133);

- товарно-транспортні накладні №53, №54, №55, №56 від 10.11.2022, які були надані відповідачу містять інформацію про найменування, марку, вид нафтопродукту - дизельне паливо, а в таблиці запиту від 25.09.2023 та таблиці акту перевірки на стор.5-6 інформацію - бензин А-92 (т.1 а.с.144,144 зворот, 145, 145 зворот);

- товарно-транспортна накладна №38 від 09.11.2022, яка була надана відповідачу містить інформацію про найменування, марку, вид нафтопродукту - бензин А-95, а в таблиці запиту від 25.09.2023 та таблиці акту перевірки на стор.5-6 інформацію - бензин А-92 (т.1 а.с.157 зворот);

- товарно-транспортна накладна №39 від 09.11.2022, яка була надана відповідачу містить інформацію про найменування, марку, вид нафтопродукту - бензин А-95, а в таблиці запиту від 25.09.2023 та таблиці акту перевірки на стор.5-6 інформацію - бензин А-92 (т.1 а.с.163);

- товарно-транспортна накладна №17 від 20.10.2022, яка була надана відповідачу містить інформацію про найменування, марку, вид нафтопродукту - бензин А-95, а в таблиці запиту від 25.09.2023 та таблиці акту перевірки на стор.5-6 інформацію бензин А-92 (т.1 а.с.168 зворот).

Отже, спірним в межах розгляду даної справи та як наслідок правомірність формування відповідачем висновків про наявність встановлених податкових правопорушення, є розбіжність інформації про вид реалізованого пального («Найменування, марка, вид нафтопродукту»), зазначеної відповідачем про досліджені товарно-транспортні накладні у акті перевірки та наданих позивачем під час перевірки завірених копії товарно-транспортних накладних.

В судовому засіданні 06.03.2025 представник позивача пояснила, що бухгалтером підприємства було встановлено, що у копіях ТТН допущено помилку щодо реалізованого виду палива, яку в подальшому виправлено, при цьому представник наголошує, що вся первинна документація оформлена без жодних порушень та зауважень.

Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що посадовими особами відповідача висновки про заниження доходів за рахунок не включення до складу вартості безоплатно отриманого дизельного палива та бензину А-92; про не складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних з реалізації дизельного палива та бензину марки А-92; про встановлення завищення від`ємного значення оскільки занижено дохід; прийняті відповідачем лише на підставі аналізу первинно наданих ПП "Аліса Оіл" копій ТТН.

Апеляційний суд враховує, що питання надання платниками податків документів врегульовано ст.85 ПК України, пунктом 85.2 якої (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з положеннями ст.86.7 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Як визначено п.44.7 ст.44 ПК України, у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків-фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Зміст вказаних норм свідчить про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки.

При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, й надсилає відповідні документи контролюючому органу до прийняття рішення за результатами такої - це є підставою для призначення позапланової перевірки.

Обставина порушення платником податків обов`язку, встановленого п.85.2 ст.85 ПК України, щодо надання після початку перевірки всіх документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, не означає, що такий платник не має права додатково їх надати до прийняття відповідного рішення й, при цьому, не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати додатково надані платником документи у строк, встановлений абз.2 п.44.7 ст.44 ПК України, при прийнятті рішення, що прямо передбачено нормами п.44.6 ст.44 ПК України.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІУ (далі - Закон №996) первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення №88), первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Відповідно до зазначених Закону №996 та Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 (в редакції, чинній на момент подання заперечення) «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні», товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення» розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи» та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п. 11 даних Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Таким чином, товарно-транспортна накладна є первинним документом на підтвердження реальності господарських операцій з послуг перевезення.

Також, на виконання умов п.3.7 Наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні», на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник надає Перевізнику при наявності Договору заявку на постачання вантажу.

Таким чином, товарно-транспортна накладна є первинним документом на підтвердження реальності господарських операцій з послуг перевезення.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі №807/143/16, товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.

Судова практика вирішення податкових спорів спирається на презумпцію добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність бухгалтерської та податкової звітності платника.

До податкових відносин застосовується доктрина реальності господарської операції. Її суть полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Водночас будь-які документи (зокрема договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж воно відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами. Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростовано належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Окремими підставами для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання цих документів за фактичного нездійснення заявлених операцій, відображення в первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Однак сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також помилки в їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо інші дані свідчать, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Згідно з абз.11 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Приписами п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з нормами визначеними П(С)БО №1, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 року №87 (зі змінами та доповненнями):

- Бухгалтерська звітність - звітність, що складається на підставі даних бухгалтерського обліку для задоволення потреб певних користувачів;

- Фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства/установи за звітний період.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

В свою чергу відповідач у акті документальної перевірки посилається на те, що позивачем безоплатно отримано дизельне паливо та бензин марки А-92 (згідно переліку спірних товарно-транспортних накладних), у зв`язку з чим занижено дохід на суму 4719877 грн.

Відповідно до Податкового кодексу України безоплатними є ті товари, роботи та послуги, які отримані згідно з письмово укладеними договорами і за якими не передбачено грошової або іншої компенсації їх вартості, і не передбачено їх повернення. Тобто, якщо постачальник не вимагає від вас компенсації вартості, то це безоплатно отримані товари, роботи чи послуги.

Згідно пп.14.1.13 Податкового кодексу України, безоплатно наданими вважаються товари, що надані згідно з договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення. Однак договори, які були укладені з контрагентами (згідно переліку спірних товарно-транспортних накладних) були оплатними, про що свідчать умови договору про вартість договору, порядок розрахунків, відповідальність про порушення умов оплати за придбаний товар, також платіжні інструкції про перерахунок коштів за придбані нафтопродукти, оборотно-сальдові відомості, картки рахунку.

З огляду на вказане суд не приймає до уваги посилання податкового органу на окремі недоліки в оформленні первинних документів платника податків, оскільки формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг (робіт), що надаються, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.

Приватне підприємство «Аліса Оіл», основним видом діяльності якого є - (46.71) оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, займається оптовою торгівлею нафтопродуктів, та не є підприємством яке виробляє нафтопродукти, відповідно для того, щоб реалізувати нафтопродукти, підприємству потрібно закупити необхідні нафтопродукти у контрагентів, які займаються реалізацію великих партій нафтопродуктів.

На підтвердження походження придбаних нафтопродуктів, які потім було реалізовано по контрагентах (згідно з переліку спірних товарно-транспортних накладних) під час проведення документальної перевірки підприємством надано первинні документи та документи які підтверджують реальний рух активів, а саме:

1) договір поставки нафтопродуктів №0909-2 від 09.09.2022, укладений з ТОВ «Форсажгазоіл-Трейд»;

- видаткова накладна №212 від 20.10.2022;

- товарно-транспортна накладна №175 від 20.10.2022;

- рахунок №140 від 20.10.2022;

- акцизна накладна №206 від 20.10.2022;

- платіжна інструкція №465 від 20.10.2022;

- картка рахунку 631 за жовтень 2022;

- податкова накладна №61 від 20.10.2022;

2) договір купівлі-продажу №08/11/2022-97Д від 08.11.2022, укладений з ТОВ «Люксойл Експорт»;

-видаткова накладна №373 від 08.11.2022;

- товарно-транспортна накладна №08-11/22/02 від 08.11.2022;

- акцизна накладна №304 від 08.11.2022;

- податкова накладна №5 від 08.11.2022;

- платіжна інструкція №478 від 09.11.2022;

- картка рахунку 631 за листопад 2022;

3) договір №НП-29/10-2021-2 від 29.10.2021, укладений з ТОВ «Продагротрейд»;

- видаткова накладна №1811 від 10.11.2022;

- товарно-транспортна накладна №1811/3179 від 10.11.2022;

- акцизна накладна №4079 від 10.11.2022;

- видаткова накладна №1812 від 10.11.2022;

- товарно-транспортна накладна №1812/3180 від 10.11.2022;

- акцизна накладна №4080 від 10.11.2022;

- видаткова накладна №1815 від 10.11.2022;

- товарно-транспортна накладна №1815/3183 від 10.11.2022;

- акцизна накладна №483 від 10.11.2022;

- податкова накладна №1865 від 03.11.2022;

- платіжна інструкція №477 від 03.11.2022;

- платіжна інструкція №476 від 03.11.2022;

- картка рахунку 631 за листопад 2022.

Вищевказані первинні документи також містяться в матеріалах справи, та у своїй сукупності підтверджують проведення господарських операцій, як з придбання так і з реалізації нафтопродуктів, а як наслідок спростовують твердження контролюючого органу про безоплатність отримання товару (пального).

Також суд бере до уваги, що у спірних правовідносинах контролюючим органом за відсутності жодних розумних причин не були ініційовані ані процедура зустрічної звірки контрагента-постачальника, ані процедури зустрічної звірки контрагентів-покупців пального.

Отже, доречним є твердження позивача про неупереджений підхід до документальної перевірки із застосуванням різних методів перевірки даних, в тому числі методу зустрічної перевірки контрагентів, оскільки жодних доказів вжиття контролюючим органом заходів щодо підтвердження розбіжностей між первинними документами зі сторони контрагентів на яких було відчужено пальне, матеріали справи не містять.

На противагу вказаному, позивачем з метою надання копій товарно-транспортних накладних, які зберігаються у контрагентів, для підтвердження здійснення господарських операцій з придбання нафтопродуктів, 28 червня 2024 року надіслано запити щодо спірних товарно-транспортних накладних, а саме : запит вих. №11-06/24 Ю від 28.06.2024 для ТОВ «ЛД ОІЛ»; запит вих. №12-06/24 Ю від 28.06.2024 для ТОВ «ДЕНОІЛ»; запит вих. №13-06/24 Ю від 28.06.2024 для ТОВ «ЕКО ОІЛ ВОЛИНЬ»; запит вих. №14-06/24 Ю від 28.06.2024 для ПП «ДЕБОРО»; запит вих. № 10-06/24 Ю від 28.06.2024 для ТОВ «УКРІНТРЕЙД ПОЛІССЯ»; запит вих. №7-06/24 Ю від 28.06.2024 для ТОВ «ОВІС ТРЕЙД»; запит вих. №8-06/24 Ю від 28.06.2024 для ТОВ «НАФТОВА КОМПАНІЯ «ЕСКО»; запит вих. №9-06/24 Ю від 28.06.2024 для ТОВ «ЕСКО» ОЙЛ КОМПАНІ» (т.2 а.с.117, 117, зворот, 118, 118 зворот, 121 зворот, 126 зворот, 130 зворот, 134 зворот).

В свою чергу, від контрагентів отримано відповіді на надіслані позивачем запити з завіреними копіями вищевказаних товарно-транспортних накладних.

Крім того, факт реальності проведених господарських операцій підтверджено зареєстрованими в ЄРПН податкових накладних та в ЄРАН акцизних накладних до яких у відповідача не виникало жодних заперечень, також підтверджено актами звірки та банківськими виписками про перерахування коштів, факту відхилень між отриманим пальним та реалізованим за результатами документальної перевірки не було встановлено.

Всі зареєстровані податкові накладні, відповідно до переліку спірних товарно-транспортних накладних, та копії квитанцій про реєстрацію податкових накладних містяться в матеріалах справи.

Приписами абз.2 п.44.6 ст.44 ПК України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку про неприйнятність доводів податкового органу стосовно обсягу документів, які можуть бути предметом судового розгляду, з огляду на те, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення п.44.6 ст.44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого судового розгляду.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного, прийнятого контролюючим органом з підстав формування платником податків даних свого податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.

Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту наведеної норми процесуального закону наведено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність факту порушення власних прав та інтересів приватної особи та невідповідність цього волевиявлення закону.

Оскільки у ході розгляду справи відповідачем - суб`єктом владних повноважень не доведено юридичної правильності та документальної обґрунтованості тих суджень, котрі були покладені в основу оскарженого рішення, то викладений в Акті перевірки висновок про вчинення заявником податкового правопорушення слід кваліфікувати у якості недоказаного припущення.

Таким чином, враховуючи те що надані ПП "Аліса Оіл" під час перевірки первинні документи на підтвердження придбавання та реалізації пального (нафтопродуктів) посадовими особами протиправно не враховані, висновки контролюючого органу щодо заниження підприємством доходів за рахунок не включення до складу вартості безоплатно отриманого дизельного палива та бензину А-92 та про не складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних з реалізації дизельного палива та бензину марки А-92, про встановлення завищення від`ємного значення, є необґрунтованими та безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що прийняття рішень, вчинення дій повинно здійснюватися пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за результатами дослідження вищезазначених первинних документів, позивачем спростовано доводи контролюючого органу про наявність порушення:

- п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.135 Податкового кодексу України, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 «Про затвердження Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку» щодо заниження доходу на суму 4719877 грн, в т.ч.: за 2022 рік на суму 4719877 грн (за жовтень 2022 року на суму 684112 грн, за листопад 2022 року на суму 4035765 грн), по безоплатно отриманому дизельному паливу та бензину А-92;

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ПК України щодо заниження податку на додану вартість на загальну суму 330391 грн, в тому числі: за жовтень 2022 року - на суму 47888 грн, за листопад 2022 року на суму 282503 грн;

- п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України - не складення та не реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних за операціями з реалізації дизельного палива та бензину марки А-92 на загальну суму податку на додану вартість 330391 грн, в тому числі: за жовтень 2022 року на суму 47888 грн; за листопад 2022 року - на суму 282503 грн (податкове повідомлення-рішення №10 в частині не складення та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні за операціями з реалізації дизельного палива та бензину марки А-92 на суму ПДВ 330391 грн., як наслідок штрафної санкції - у розмірі 165195,5 грн = (330391 грн сума ПДВ х50%)).

Проаналізувавши вказані обставини у сукупності, в контексті викладених норм права, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами встановлення порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а тому суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень:

- №10 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у розмірі 82597,75 грн;

- №10 про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 321763 грн;

- №10 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток у розмірі 197915,25 грн;

- №10 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в частині не складення та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, як наслідок штрафної санкції - у розмірі 165195,5 грн = (330391 грн сума ПДВ х50%)

Щодо іншої частини податкового повідомлення-рішення №10, яким встановлено порушення п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України - не складення та не реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних, а саме: на суму ПДВ з вартості дизельного пального, реалізованого на ТОВ «Петролеум плюс» на загальну суму 1355989,95 грн., в тому числі ПДВ 88709,62 грн. (штрафна санкція в розмірі 50% від суми ПДВ 88709,62 грн.), яка включена у загальну суму застосованої штрафної санкції в розмірі 209550,50 грн. за податковим повідомленням рішенням від 20.11.2023 №10, суд зазначає наступне.

На противагу встановлену, позивач вказує, що на момент складання податкової накладної не мав змоги зробити перевірку інформації чи є контрагент платником ПДВ, оскільки під час оформлення господарської операції між позивачем та ТОВ «Петролеум плюс», надано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, а первинні документи не містили інформацію, про те чи ТОВ «Петролеум плюс» є платником ПДВ.

Крім того позивач наголошує на тому, що на момент складання та реєстрації податкової накладної №23 від 11.11.2022, доступ до даних реєстру, який надавався шляхом пошуку за кодом ЄДРПОУ або індивідуального податкового номера за умови ідентифікації особи, яка бажає отримати такі відомості, з використанням засобів електронної ідентифікації (кваліфікованим або удосконаленим електронним підписом), з травня місяця 2022 року був вилучений з вільного доступу.

Відповідно до п. 201.1 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України від 05.10.2017 №2155-VIII «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлений ПКУ термін.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 6 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 №520 (далі - Порядок №520) письмові пояснення та копії документів, зазначених у п.5 Порядку №520, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою складання податкової накладної/розрахунку коригування. У разі зайвого (помилкового) складання податкової накладної/розрахунку коригування первинні документи щодо постачання товарів/послуг, зазначених у такій податковій накладній/розрахунку коригування, відсутні, тому для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію зайво (помилково) складеної податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН платник податків може подати лише письмові пояснення.

Відсутність реєстрації в ЄРПН податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абз.1 п.120-1.2 ПКУ, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50% суми податкових зобов`язань з ПДВ, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми ПДВ, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Таким чином, якщо контролюючим органом за результатами проведеної перевірки буде виявлено факт здійсненої операції без реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування до податкової накладної в ЄРПН, то до такого платника податків застосовуються штрафні санкції, визначені п.120-1.2 ПК України.

Однак, матеріали справи свідчать, що позивачем своєчасно складено та зареєстровано податкову накладну №23 від 11.11.2022 із контрагентом ТОВ "Петролеум плюс", тобто з дотриманням норм Податкового кодексу України, проте інформація про покупця зазначена як не платника ПДВ (неправильний ІПН), за відсутності у позивача на момент її реєстрації достовірних даних контрагента про статус платника ПДВ (т.2 а.с.83)

Колегія суддів зазначає, що факт помилки у зареєстровані податковій накладній не виключає право позивача на виправлення неправильного ІПН (статусу платника ПДВ) шляхом подання уточнюючого розрахунку до такої податкової накладної.

Саме тому посилання відповідача на приписи ст.120-1 ПК України як на підставу для можливості накладення штрафних санкцій на позивача є необґрунтованим, оскільки як обов`язковим є встановлення вчинення позивачем податкового правопорушення відповідно до ст.109 ПК України.

Однак, у межах спірних правовідносин має місце недоведеність складу податкового правопорушення, покладеного в основу застосування податковим органом до позивача штрафних санкцій, передбачених п.120-1 ст.120-1 ПК України.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №10 (повністю) про не складення та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні за операціями з реалізації дизельного палива та бензину марки А-92 на суму ПДВ 419101 грн, загальна сума грошового зобов`язання, у зв`язку з чим до позивача застосовано штрафні санкції - у розмірі 209550,5 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо податкового повідомлення-рішення №000/21865/06-30-09-02/43543919 про відсутність позитивного результату повірки та/або оцінки відповідності двох витратомірів - лічильників, загальна сума грошового зобов`язання (в т.ч. сума штрафних санкцій) - 40000 грн, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що результатами перевірки ПП «Аліса Оіл» встановлено, що СГ, за адресою: Україна, Житомирська обл., Житомирський район, смт.Новогуйвинське, територія Новогуйвинської селищної ради за межами населеного пункту Комплекс будівель та споруд №6, АЗС зареєстровано акцизний склад з уніфікованим номером 1015319, який в свою чергу, обладнаний трьома резервуарами, а саме: АБП-8 №1; АБ -8 №2, АБП-8 №3, які в свою чергу, обладнані рівнемірами-лічильниками: Veder-Root, заводський номер №S/N 316827; Veder-Root, заводський номер №S/N 346497; Veder-Root, заводський номер №S/N 343775; які мають позитивний результат повірки та/або оцінку відповідності.

Також за вищевказаною адресою встановлено, що акцизний склад з уніфікованим номером 1015319 обладнано двома витратомірами-лічильниками, а саме:

- колонка паливороздавальна типу Шельф 100-50-2-1-2, зав.№13274, колонка паливороздавальна типу ШЕЛЬФ 100-50-2-1-2, зав.№13275 в паспортах-формулярах на 13 сторінці зазначено відмітки про повірку паливо-роздавальних колонок: з 03.11.2020 по 03.11.2021; 11.11.2021-11.11.2022; 15.11.2022-15.11.2023.

З огляду на вказане, контролюючий орган дійшов висновку, що в період 04.11.2021-10.11.2021 відсутні позитивні результати повірки на витратоміри-лічильники, у зв"язку з чим позивачем порушено п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України.

Згідно з п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Відповідно до пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу (пп.14.1.224 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно з вимог пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати: а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі; б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Згідно з підпунктом 12 підрозділу 5 Розділу XX Податкового кодексу України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

З аналізу вказаних правових норм слідує, що розпорядники акцизних складів зобов`язані були обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі. Законодавцем також було визначено і граничний строк для такого обладнання та реєстрації, зокрема по акцизному складу, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

Абзацом четвертим пункту 18 підрозділу 5 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів - з 1 квітня 2020 року.

Отже згаданими вище пунктами підрозділу 5 Розділу XX Податкового кодексу України встановлено строки для виконання обов`язку платником податку для облаштування акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарі та реєстрації таких в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, а також передбачено дату з якої до таких платників застосовуються норми пункту 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України

При цьому слід зазначити, що відповідальності за недотримання вказаного строку (не пізніше 1 січня 2020 року) тобто за несвоєчасне обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та їх реєстрацію в відповідному Єдиному державному реєстрі нормами Податкового кодексу України не передбачено.

Відповідно до приписів п.109.1 ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п.128-1.1 ст.128-1 ПК України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/рівнемір-лічильник спирту етилового.

Тобто складом правопорушення, визначеного п.128-1.1 ст.128-1 ПК України, за яке передбачена штрафна санкція, є саме необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

При цьому, ані зазначена норма, ані інші положення Податкового кодексу України, як вже було зазначено вище, не передбачають відповідальності за порушення строку обладнання або реєстрації зазначених рівнемірів та витратомірів.

Отже, враховуючи, що під час перевірки контролюючим органом було встановлено наявність на акцизному складі позивача витратомірів/рівнемірів-лічильників рівня нафтопродуктів, які були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі, що підтверджується матеріалами справи, зокрема і актом перевірки, та не заперечується відповідачем, суд погоджується з доводами підприємства про безпідставність притягнення позивача до відповідальності передбаченої п.128-1.1 ст.128-1 ПК України, оскільки на момент фактичної перевірки обладнання було встановлено та зареєстровано.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 19.01.2023 у справі №580/9246/21 Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої застосування п.128-1.1 ст.128-1 ПК України можливе виключно у випадку необладнання та/або відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, як передбачено диспозицією вказаної норми.

Порушення строків обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та реєстрації їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі (передбачених пп.12 підрозділу 5 Розділу XX Податкового кодексу України), якщо на час проведення перевірки встановлено їх наявність на акцизних складах та їх реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, не може бути підставою для застосування до платника податків п.128-1.1 ст.128-1 ПК України.

Тобто, штрафна санкція не застосовується за необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників, передбачена п.128-1.1 ст.128-1 ПК України у разі, якщо на час проведення перевірки встановлено їх наявність на акцизних складах та їх реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 02.07.2024 у справі №520/5288/21, від 04.04.2024 у справі №420/20864/23.

Колегія суддів зазначає, що акцизний склад з уніфікованим номером 1015319, обладнано двома витратомірами-лічильниками, а саме: колонка паливо-роздавальна типу Шельф 100-50-2-1-2, зав.№13274, колонка паливо-роздавальна типу ШЕЛЬФ 100-50-2-1-2, зав.№13275, відповідно до вимог п.п.230.1.2. п.230.1. ст.230 ПК України, належним чином обладнаний витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, що підтверджується актом.

За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що вказані в паспортах-формулярах на 13 сторінці зазначено відмітки про повірку паливо-роздавальних колонок, проте в період 04.11.2021-10.11.2021 відсутні позитивні результати повірки на витратоміри-лічильники, що свідчить про порушення абз.4 пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України.

В свою чергу, на дату перевірки витратоміри-лічильники ПП "Аліса Оіл" були встановлені, зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників, та повірені, що не заперечується відповідачем.

Так, як перевірка проводилася в період з 11 по 29 вересня 2023 року, а повірку витратомірів-лічильників на АЗС потрібно робити один раз на рік, то на момент перевірки витратомір-лічильник паливо-роздавальної колонки паливо-роздавальна типу Шельф 100-50-2-1-2, зав.№13274, колонка паливо-роздавальна типу ШЕЛЬФ 100-50-2-1-2, зав.№13275, мав позитивні результаті повірки, яка була проведена 15.11.2022 (т.1 а.с.67 зворот та 69 зворот).

Вказані обставини не заперечуються перевіряючими.

Враховуючи, що у ході перевірки контролюючим органом було встановлено наявність на акцизному складі ПП "Аліса Оіл" витратомірів/ лічильників, які були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі, тому притягнення товариства до відповідальності передбаченої п.128.1-1 ст.128-1 ПК України є безпідставним, оскільки на момент фактичної перевірки обладнання було встановлено, зареєстровано та повірено.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення №000/21865/06-30-09-02/43543919 від 20.11.2023 в частині застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 40000,00 грн та його скасування.

Отже, Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області у ході судового розгляду справи не довело правомірність податкових-повідомлень рішень в частині, що оскаржується позивачем.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 лютого 2026 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Шидловський В.Б. Сапальова Т.В.