Справа № 826/15862/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Ключковича В.Ю., Епель О. В.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

представника позивача Суткович М. А., представника відповідача Чучваги К.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "А.Л.М.А.С." на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року (місце ухвалення: м. Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту 17.09.2025 року) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "А.Л.М.А.С." до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «А.Л.М.А.С.» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.07.2018 № та від 09.07.2018 №7.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 15 січня 2021 року Верховний Суд скасовано постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року та Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року, а справу направив до суду першої інстанції на новий розгляд.

На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 справу передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду окружного адміністративного суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скарг. Податковим органом щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено, зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к, винесеної за клопотанням слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області Сьомічева А.А. прокурора відділу прокуратури міста Києва Сибірякова О.О., в межах кримінального провадження від 08.12.2015№0000630 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 28, частиною 2 статті 205, частиною 3 статті 209, частиною 2 статті 212, частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «А.Л.М.А.С.» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Акротус-Систем» (код 39474962), ТОВ «Арнад плюс» (код 39759943), ТОВ «ТІК «ЕНЕРІЯ» (код 36424719), ТОВ «Ренесанс Славія Інвестмент» (код 32852075), ТОВ «ДРАЙВ ДЕНС КИЇВ» (код 35997875), ТОВ «Біо Плюс» (код 36586825), ТОВ «Світ Фуд» (код 38864306), ТОВ «Металлсервіс Україна» (код 38946535), ТОВ «Фондор Груп» (код 39161539), ТОВ «СТ Мідл» (код 39165685), ТОВ «ГРАН БУТІК» (код 39721811), ТОВ «Арабікус» (код 39795071), ТОВ «Барбадос ЛТД» код 39861332), ТОВ «Бром форс» (код 39879596), ТОВ «ІНТЕР ТЕКНОЛЕДЖІ» код 39931839), ТОВ «Елітстар Компані» (код 39931996), ТОВ «Марино Торг» (код 39882792), ТОВ «Домініка Трейд» (код 39883204), ТОВ «Бурж Ком» (код 39936470), ТОВ «Бурбон Трейд» код 39941606), ТОВ «Бендер Проджект» (код 39401391), ТОВ «Коралсіті» (код 39472352), ТОВ «ВТК Сиріус» (код 39707891), ТОВ «Молгрант» (код 39832034), ТОВ «Мідленд інвест» (код 39852129), ТОВ «Гард Комьюніті» (код 39873662), ТОВ «Білд Комьюніті» (код 39873730), ТОВ «Бест Комьюніті» (код 39873877), ТОВ «КОНСАЛТКОМ» (код 39932853), ТОВ «Ленсі Груп» (код 39932921), ТОВ «Макао Союз» (код 39938750), ТОВ «Ареал Софт Груп» (код 39954814), ТОВ «Компанія «Інвест Гарант» (код 40136254), ТОВ «Кортес-плюс» код 39710362), ТОВ «Форест-таун 2015» (код 39882090), ТОВ «Олмофо» (код 39930086), ТОВ «Профбудкомплекс» (код 40028021), ТОВ «ЄС «Європейська будівельно-фасадна компанія» (код 36850050), ТОВ «ЕНКОД КОНСТРАКШН» (код 39237361), ТОВ «ТК Спектр» (код 39730370), ТОВ «Фреш продакшн» (код 38799709), ТОВ «Маджестик Лайн» (код 38952491), ТОВ «Анадора» (код 39937233), ТОВ «Сафарс» (код 39937516), ТОВ «Альтерсвіфт» (код 39832055), ТОВ «Врожай 2015» (код 39983410), ТОВ «Стандарт промбуд» (код 40047395), ТОВ «РЗХ ЛІМІТЕД» (код 39526198), ТОВ «Малаві» (код 39861589), ТОВ «Наполі Груп» (код 39865997), ТОВ «Багіра Фінанси» (код 38750731), ТОВ «ІК «Дельта» (код 39623466), ТОВ «Голд Трейд» (код 39279857), ТОВ «Шериф комфорт» (код 39735866), ТОВ «Сурінам плюс» (код 39861463), ТОВ «Промомаркетгруп» (код 39276264), ТОВ «БІС «Нові Горизонти» (код 39387168), ТОВ «НОВА ПЕРСПЕКТИВА-2015» (код 39816164), ТОВ «Інгер буд» (код 39452095), ТОВ «Будівельні технології «Кразбуд» (код 39323036), ТОВ «Інтербілд Комьюніті» (код 39932429), ТОВ «Ека Строй Плюс» (код 38637567), ТОВ «Підлога- Бетон» (код 37909981), ТОВ «Біз-Лайн» (код 39621563), ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп» (код 37354392), ТОВ «Сільник» (код 37692894), ТОВ «Фоса - Інтернешнл» (код 38380067), ТОВ «ІІАНОРАМА-СКАЙ» (код 39343141), ТОВ «Омелюх груп» (код 39343995), ТОВ «БК «Профбуд-2015» (код 39669448), ТОВ «Гранді плюс» (код 39962762), ПП «БУДПОСТАЧ-ЗАКАРПАТТЯ» (код 37858019), ТОВ «САЛЕС ЛТД» (код 39420964), ТОВ «АРГЕНТО Україна» (код 39621144), ТОВ «АЛТІМА ТРЕЙД» (код 39870310), ТОВ «КОНТИНЕНТ ДК» (код 38387020), ТОВ «НУБІРОМ» (код 39267705), ТОВ «АСТОР АГРОТРЕЙД» (код 39590404), ТОВ «Ковад-Проммонтаж» (код 34688267) за період з 01.01.2014 по 29.07.2016.

За результатами даної перевірки складено акт від 20.06.2018 №142/26-15-14-07-02-10/35533589 (надалі - акт перевірки)

Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, а саме:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток в періоді на загальну суму 176 612 грн. за 2016 рік;

- пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 165 804 грн.

Позивач на підставі пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України надав заперечення від 25.06.2018 №14 на акт перевірки, за результатом розгляду яких Головне управління ДФС у м. Києві залишило заперечення без задоволення, а висновки акта перевірки без змін, про що позивача повідомлено листом від 06.07.2018 №31494/10/26-15-14-07-02-15.

На підставі акта перевірки Головне управління ДФС у м. Києві прийняло податкові повідомлення-рішення:

- № від 09.07.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання з на прибуток на суму 220 765,00 грн., в тому числі 176 612,00 грн. за основним платежем та 44 153,00 грн. штрафних санкцій;

- № від 09.07.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 207 255,00 грн., в тому числі 165 804,00 грн. за основним платежем та 41 451,00 грн. штрафних санкцій.

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 13.09.2018 №29565/6/99-99-11-01-01-25 скарга ТОВ «А.Л.М.А.С.» залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із вищезазначеними повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Розділом ІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.

За приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктами 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Розділом V ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Як встановлено положеннями пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

У відповідності зі статтею 198 ПК України:

- право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (пункт 198.1);

- датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2);

- податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3);

- не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 ПК України, згідно з положеннями якої:

- сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1);

- при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Згідно із п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Водночас, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, відповідно до пунктів 85.2, 85.4 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 цього Закону передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Між тим, відповідно до пунктів 2.4, 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для формування податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі №804/5599/15 (адміністративне провадження №К/9901/42187/18) правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця (замовника) належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

З огляду на викладене, на переконання суду, в межах даних правовідносин повинні були бути досліджені первинні документи (в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"), які у своїй сукупності можуть свідчити та підтверджувати факт придбання товарів/послуг та його подальшого використання для цілей, що прямо пов`язані з господарською діяльністю платника податку.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що у періоді, який перевірявся контролюючим органом, основним видом діяльності позивача було виробництво хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання.

Зі змісту акта перевірки від 20.06.2018 №142/26-15-14-07-02-10/35533589, рішення Державної фіскальної служби України від 13.09.2018 №29565/6/99-99-11-01-01-25 та пояснень відповідача слідує, що контролюючими органами поставлено під сумнів реальність господарських відносин ТОВ «А.Л.М.А.С.» із наступними контрагентами: товариство з обмеженою відповідальністю «Кортес-Плюс» (код 39710362), товариство з обмеженою відповідальністю «Форест-Таун 2015» (код 39882090), товариство з обмеженою відповідальністю «Гранді плюс» (код 39962762).

ТОВ «А.Л.М.А.С.» мало господарсько-правові взаємовідносини із ТОВ «Кортес-плюс» на підставі договору поставки від 15.05.2016 №15/05.

Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Кортес-Плюс» (Продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ «А.Л.М.А.С.» (Покупець) сировину та продукти харчування за ціною, згідно видаткових накладних.

В матеріалах справи наявні копії видаткових накладних та податкових накладних, згідно яких товаром, що придбав позивач є борошно, якість якого підтверджена посвідченнями про якість борошна та манної крупи.

Також, у періоді, який перевірявся контролюючим органом, ТОВ «А.Л.М.А.С.» мало господарсько-правові взаємовідносини із ТОВ «Гранді плюс» (Постачальник), з яким було укладено договір поставки від 01.06.2016 №7 щодо постачання борошна.

В матеріалах справи наявні копії видаткових накладних та податкових накладних, сертифікатів відповідності борошна ГОСТУ 46.004-99, протоколу випробувань.

Позивач зазначив, що транспортування придбаного у вказаних контрагентів борошна було здійснено перевізником ТОВ «Форест-таун 2015» на підставі договору про надання послуг від 05.05.2016 №05.

На підтвердження виконання даного договору позивач надав до матеріалів справи копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг), податкових накладних, товарно-транспортних накладних.

Відповідачем в ході перевірки встановлено, що розрахунки із даними контрагентами позивачем здійснено у безготівковій формі та відображено результати цих господарських взаємовідносин у бухгалтерській та податковій звітності.

На підтвердження реалізації продукції, виготовленої ТОВ «А.Л.М.А.С.», яка згідно пояснень позивача виготовлено з борошна, придбаного у ТОВ «Кортес-Плюс» та ТОВ «Гранді плюс» до матеріалів справи надано копії договорів, видаткових накладних, актів звірки взаємних розрахунків.

Відповідач в обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень посилався на матеріали кримінального провадження №0000630 від 08.12.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 28, частиною 2 статті 205, частиною 3 статті 209, частиною 2 статті 212, частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, а саме: протокол допиту свідка ОСОБА_1 від 07.06.2016, яка заперечила свою причетність до господарської діяльності ТОВ «Кортес-Плюс». Також відповідач посилався на матеріали досудового розслідування від 17.11.2017 №0000104 за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України, згідно яких ТОВ «Гранді плюс» та ТОВ «Форест Таун 2015» створені з метою надання послуг по мінімізації податкових зобов`язань та протягом 2016-2017 років сприяли ухиленню від сплати податків.

Також відповідач посилався на недоліки при оформленні первинних документів, складених при здійсненні господарських взаємовідносин позивача із вказаними контрагентами, зокрема, відсутність у видаткових накладних посилання на номер договору, адреси складу, куди постачається товар, посаду і прізвище представника позивача, відповідальної за здійснення господарської операції, місце складання видаткових накладних, у товарно-транспортних накладних не вказано код ЄДРПОУ перевізника, номер посвідчення водія, адресу пункту навантаження, довіреності.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що обставини, на які посилається відповідач, жодним чином не можуть бути безумовним та достатнім доказом відсутності реального характеру господарських взаємовідносин між ТОВ «А.Л.М.А.С» та його контрагентами оскільки, доказом вини особи в порушенні публічного порядку є виключно вирок суду, який на час вирішення даної справи відсутній. Зворотного відповідачем не доведено.

Інших доводів, на підтвердження відсутності у позивача права на відображення результатів господарських операцій із ТОВ «Кортес-Плюс», ТОВ «Гранді плюс» та ТОВ «Форест Таун 2015» відповідач не навів та відповідних доказів не надав.

Також зазначає, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.01.2018 року у справі №826/1244/13-а.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано податковим органом, під час перевірки позивачем надано усі необхідні та достатні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що не заперечується самим відповідачем у акті перевірки, однак, податковим органом залишено без належної уваги такі первинні документи платника податків, не надавши їм оцінки чи аналізу.

Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом у перевіряємий період.

Також контролюючим органом не спростовано того факту, що всі податкові накладні, видані контрагентами позивача, зареєстровано в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних, а також того факту, що вказані контрагенти позивач у спірний період були платниками податку на додану вартість та сплачував його.

В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договору з контрагентами (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договорами.

Отже, враховуючи, що первинні бухгалтерські документи на продаж товарів та від контрагентів, виписані особами, які на час їх видання не втратили статус платника податку на додану вартість, суд погоджується з позицією позивача щодо правомірності включення таких до складу податкового кредиту сум ПДВ.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що товариством доведено використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності придбаних товарів, оскільки такі використано позивачем з метою отримання прибутку та в межах господарської діяльності.

Фінансово-господарські операції між позивачем та зазначеними суб`єктами господарювання відображено у податковій звітності позивача за відповідні податкові періоди, сплачені постачальникам кошти віднесені позивачем до витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, зокрема, внаслідок чого сформовано від`ємний фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток, суми податку на додану вартість віднесені до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів.

Крім того, суд встановив, що наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «А.Л.М.А.С.» від 25.05.2018 №8991 був виданий на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, у зв`язку з надходженням ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к, винесеної в рамках кримінального провадження від 08.12.2015 №0000630.

Зі змісту вказаної ухвали Солом`янського районного суду м. Києва слідує, що слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва Демидовською А.І. було вирішено надати дозвіл на проведення у кримінальному провадженні №0000630 позапланової документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства України, у тому числі ТОВ «А.Л.М.А.С.» при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з рядом контрагентів, які перелічені в ухвалі за період з 01.01.2014 року по 29.07.2016 року, організацію проведення якої доручено Державній фіскальній службі України.

Відповідно, за наведеного вище слідує, що вказаним рішенням слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва, не було призначено перевірку платника податків, зокрема ТОВ «А.Л.М.А.С.», як це передбачено нормами Податкового кодексу України, а лише надано дозвіл на проведення у кримінальному провадженні №0000630 відповідним податковим органом позапланової документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства України, у тому числі ТОВ «А.Л.М.А.С.» при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з означеними контрагентами.

Як роз`яснено колегією суддів Київського апеляційного адміністративного суду у постанові від 19.09.2018 №826/5021/17, поняття «надати дозвіл на проведення перевірки» податковим органом, не є тотожним поняттю «призначити перевірку» судом.

Таким чином, за відсутності рішення суду (слідчого судді) саме про призначення перевірки, призначення її наказом керівника контролюючого органу відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки його норма однозначно регламентує обставини, за яких може бути здійснена перевірка, а саме таку перевірку перш за все повинен призначити суд, постановивши відповідне рішення про призначення перевірки.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 19.04.2017 року по справі №К/800/29416/16 та від 17.05.2017 року по справі №К/800/25377/16 та у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №813/1302/16.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01.08.2016 №760/6919/16-к скасована ухвалою Київського апеляційного суду від 19.12.2018.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної виїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №810/1438/17.

З огляду на встановлені у суді обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.07.2018 № та від 09.07.2018 №7.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до хибного висновку щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "А.Л.М.А.С." на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "А.Л.М.А.С." до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову якою позов товариства з обмеженою відповідальністю "А.Л.М.А.С." задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.07.2018 № та від 09.07.2018 №7.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "А.Л.М.А.С." судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 448,31грн (дев`ять тисяч чотириста сорок вісім гривень 31 копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
СуддяО.В. Епель

(Повний текст постанови складено 20.02.2026)