Справа № 320/53448/25
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року Справа №320/53448/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просять суд:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 30.09.2025 року № 04240 про відкликання посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію до ДМС України про видалення з бази даних ДМС України інформації про недійсність посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області внести інформацію у відомчу базу даних ДМС України про відновлення дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію у Держприкордонслужбу, територіальні органи ДМС України про протиправність і скасування рішення від 30.09.2025 року № 04240 про відкликання посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.09.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 (три) роки;

- Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію у Держприкордонслужбу про протиправність і скасування рішення від 29.09.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 (три) роки;

- Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 30.09.2025 року № 04241 про відкликання посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію до ДМС України про видалення з бази даних ДМС України інформації про недійсність посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , яка оформлена на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області внести інформацію у відомчу базу даних ДМС України про відновлення дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , яка оформлена на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію у Держприкордонслужбу, територіальні органи ДМС України про протиправність і скасування рішення від 30.09.2025 року № 04241 про відкликання посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.09.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 3 (три) роки;

- Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію у Держприкордонслужбу про протиправність і скасування рішення від 29.09.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 3 (три) роки.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що Центральним міжрегіональним управлінням державної міграційної служби у м. Києві та Київській області протиправно відкликано їм посвідки на тимчасове проживання на підставі листа Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 22.09.2025 року № року (стосовно ОСОБА_1 ) та листа № року (стосовно ОСОБА_2 ) із посиланням на те, що дії позивачів становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, уповноваженим державним органом прийнято рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну.

Вказують, що посвідки на тимчасове проживання позивачам відкликані у зв`язку з тим, що останні, нібито, вчинили адміністративне правопорушення, а саме дрібне хуліганство, при цьому з відповідей на адвокатський запит з боку Солом`янського районного суду міста Києва вбачається, що у провадженні суду не перебувають справи стосовно позивачів про вчинення адміністративного правопорушення, хоча саме суд уповноважений розглядати справи щодо відповідного правопорушення та приймати рішення стосовно наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з цим, відповідні листи з боку органу поліції стосовно позивачів були передчасними, необґрунтованими, та не вказують на встановлюють обставин, які є належними доказами для відкликання посвідки на тимчасове проживання, оскільки на момент їхнього направлення відповідачу, як і на момент подачі даного позову, були відсутні рішення суду щодо притягнення позивачів до адміністративної відповідальності.

На думку позивачів, оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернулися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 адміністративний позов було залишено без руху через невідповідність вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України.

09.12.2025 до відділу діловодства суду від представника позивачів через підсистему «ЄСІТС» Електронний суд надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 провадження у справі відкрито, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача до суду надійшов відзив, в якому заперечуються позовні вимоги, а відповідні рішення прийняті в межах наявних повноважень. Просить відмовити в задоволені позову.

Обґрунтованість прийнятих рішень, як зазначає відповідач, підтверджують подання Управління міграційної поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві (далі - Управління міграційної поліції ГУ НП у м. Києві) про скасування посвідки на тимчасове проживання та прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу 1 та позивача 2; подання Департаменту стратегічних розслідувань в м. Києві Національної поліції України (далі - ДСР НП України) про розгляд питання щодо відкликання посвідки на тимчасове проживання та заборону в`їзду на територію України позивачу 1 та позивача 2.

Відповідно до інформації зазначеної у поданнях позивачі прибули на територію України з метою організації протиправної діяльності групи осіб, заснованої по етнічному та релігійному принципу. Вказана організована злочинна група спеціалізується на вчиненні злочинів насильницького та майнового характеру, зокрема, вимагання неіснуючих боргів, «кришування» підприємців-вихідців з кавказького регіону.

У межах своєї злочинної діяльності позивачі здійснювали вербування кандидатів, які мають фізичні, психологічні та моральні якості для участі у насильницьких та силових злочинних епізодах, також відповідають за повне матеріально-технічне забезпечення силового блоку - надають транспортні засоби, а також фінансове утримання виконавців. Таким чином, позивачі виконують ключову ідеологічну функцію в структурі організованої злочинної групи.

Крім того, позивачі з моменту прибуття на територію України вчинили чисельні порушення громадського порядку передбачені КУпАП, тим самим їхні дії можуть призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб які тимчасово чи постійно проживають в Україні.

Окремо зазначено, що 20.09.2025 позивачі були затримані карним розшуком Солом`янського Управління поліції в м. Києві у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

В подальшому було внесено відомості до ЄРДР №0002493 від 21.09.2025 передбачені ч. 2 ст. 296 КК України.

Представником позивачів подано до суду відповідь на відзив, в якому представник наполягає на протиправності спірних рішень відповідача, відсутності належних доказів в обгрунутвання прийнятих рішень, позов просить задовольнити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 відмовлено в залученні третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління міграційної поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві та Департамент стратегічних розслідувань в м. Києві Національної поліції України.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2024 року Київським обласним центром зайнятості видано дозвіл на застосування праці іноземця-громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі - позивач 1) в ТОВ «Емпліадос».

На підставі працевлаштування Позивачу 1 20.12.2024 року Центральним міжрегіональним Управлінням державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - відповідач) оформлено посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 .

Рішенням відповідача від 30.09.2025 року № 04240 позивачу 1 відкликано посвідку на тимчасове проживання на підставі підпунктів 3, 4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25 квітня 2018 р. № 322 (далі - Постанова № 322).

06.09.2024 року Київським обласним центром зайнятості видано дозвіл на застосування праці іноземця-громадянина Азербайджану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (далі - позивач 2) в ТОВ «Емпліадос».

На підставі працевлаштування позивачу 2 21.08.2025 року відповідачем оформлено посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 .

Рішенням відповідача від 30.09.2025 року № 04241 позивачу 1 відкликано посвідку на тимчасове проживання на підставі підпунктів 3, 4 п. 63 Постанови № 322.

Підставою для прийняття відповідних рішень став лист Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 22.09.2025 року № (стосовно ОСОБА_1 ) та лист № (стосовно ОСОБА_2 ).

В листі від 22.09.2025 № Управління міграційної поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві зазначено інформацію про те, що у відповідності до п. 1 ст. 1, п.п.1-3 ст. 2, пп. 1,2 п. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», Управління міграційної поліції ГУ НП у м. Києві в ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , котрий 20.09.2025 близько 22:40-23:00 у м. Києві по вул. Мокра, 3, поблизу нічного клубу «ІНТЕНС» брав участь у груповій бійці між двома компаніями, чим грубо порушив громадський порядок та створив реальну загрозу безпеці громадян України. Крім того, на зазначеного іноземця у зв`язку з даною подією складено адміністративний матеріал за ч. 3 ст. 173 КУпАП. Вказаний факт зареєстровано до ЄО №90494 від 20.09.2025 Солом`янського УП ГУНП у м. Києві та внесено відомості до ЄРДР №0002493 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Разом з тим, ОСОБА_3 не перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримального правопорушення.

Відповідно до інформації зазначеної у поданні Управління стратегічних розслідувань в м. Києві від 01.10.2025 № вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України з метою організації протиправної діяльності групи осіб, заснованої по етнічному та релігійному принципу. Вказана організована злочинна група спеціалізується на вчиненні злочинів насильницького та майнового характеру, зокрема, вимагання неіснуючих боргів, «кришування» підприємців-вихідців з кавказького регіону. У межах своєї злочинної діяльності ОСОБА_3 здійснює вербування кандидатів, які мають фізичні, психологічні та моральні якості для участі у насильницьких та силових злочинних епізодах, також відповідає за повне матеріально-технічне забезпечення силового блоку - надає транспортні засоби, а також фінансове утримання виконавців. Таким чином, ОСОБА_3 виконує ключову ідеологічну функцію в структурі організованої злочинної групи. З моменту прибуття на територію України вчинив чисельні порушення громадського порядку передбачені КУпАП, тим самим дії останнього можуть призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб які тимчасово чи постійно проживають в Україні. 20.09.2025 громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 був затриманий карним розшуком Солом`янського Управління поліції в м. Києві у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. В подальшому було внесено відомості до ЄРДР №0002493 від 21.09.2025 передбачені ч. 2 ст. 296 КК України.

В листі від 22.09.2025 № Управління міграційної поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві зазначено інформацію про те, що відповідно до інформації зазначеної у поданні Управління міграційної поліції ГУ НП у м. Києві, відповідності до п. 1 ст. 1, п.п.1-3 ст. 2, пп. 1,2 п. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», Управління міграційної поліції ГУ НП у м. Києві в ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий по АДРЕСА_2 , котрий 20.09.2025 близько 22:40-23:00 у м. Києві по вул. Мокра, 3, поблизу нічного клубу «ІНТЕНС» брав участь у груповій бійці між двома компаніями, чим грубо порушив громадський порядок та створив реальну загрозу безпеці громадян України. Крім того, на зазначеного іноземця у зв`язку з даною подією складено адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 173 КУпАП. Вказаний факт зареєстровано до ЄО №90494 від 20.09.2025 Солом`янського УП ГУНП у м. Києві та внесено відомості до ЄРДР №0002493 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Разом з тим, ОСОБА_4 не перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримального правопорушення.

Відповідно до інформації зазначеної у поданні Управління стратегічних розслідувань в м. Києві від 01.10.2025 № ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув на територію України з метою організації протиправної діяльності групи осіб, заснованої по етнічному та релігійному принципу. Вказана організована злочинна група спеціалізується на вчиненні злочинів насильницького та майнового характеру, зокрема, вимагання неіснуючих боргів, «кришування» підприємців-вихідців з кавказького регіону. У межах своєї злочинної діяльності здійснює вербування кандидатів, які мають фізичні, психологічні та моральні якості для участі у насильницьких та силових злочинних епізодах, також відповідає за повне матеріально-технічне забезпечення силового блоку - надає транспортні засоби, а також фінансове утримання виконавців. 20.09.2025 ОСОБА_4 був затриманий карним розшуком Солом`янського Управління поліції в м. Києві у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. В подальшому було внесено відомості до ЄРДР №0002493 від 21.09.2025 передбачені ч. 2 ст. 296 КК України.

На зазначеній підставі відповідачем щодо позивача 1 та позивача 2 також прийнято рішення щодо заборони в`їзду на територію України строком на три роки.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід наголосити, що ч. 1 ст. 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Відповідно до п. 6. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон № 3773) іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773 посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування або укладення контракту або під час перебування на законних підставах на території України у випадку, передбаченому частиною тринадцятою цієї статті, отримали дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні та посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Слід вказати вказати, що відповідно до п.п. 4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» № 322 від 25.04.2018 (в редакції від 16.09.2023, підстава - 979-2023-п) посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну;

отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах 4 - 17 ст. 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся;

отримання від іноземця або особи без громадянства заяви про скасування виданої посвідки;

у разі скасування рішення про визнання особою без громадянства;

в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається Головою ДМС або уповноваженою ним особою, керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Рішення про скасування посвідки формується засобами Реєстру за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Після підписання рішення сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Копія рішення про скасування посвідки надсилається територіальним органом/ територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства рекомендованим листом не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня його прийняття.

Копія листа (із вихідним номером та датою), яким надіслано повідомлення про скасування посвідки, сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

ДМС, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це Адміністрацію Держприкордонслужби з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан), або шляхом надсилання листа.

У разі надсилання листа його копія (із вихідним номером та датою) сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС (п. п. 64, 65, 66 Порядку оформлення).

На адресу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 22.09.2025 року № року (стосовно ОСОБА_1 ) та лист № року (стосовно ОСОБА_2 ).

На підставі зазначених листів відповідачем прийнято відповідні рішення про відкликання посвідки на тимчасове проживання позивачу 1 та позивачу 2.

Водночас, слід звернути увагу, що з матеріалів справи слідує, що на теперішній час позивачі не перебувають в Україні у статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.

Матеріали справи також не містять копій рішень судів, якими позивачів визнано винними у вчиненні відповідних правопорушень, та в мотивувальній частині яких було б вказано, що позивачі є небезпечними для національної безпеки України.

Обґрунтованою є позиція позивачів, що жодним судовим рішенням не встановлено, що вони своїми діями несуть загрозу національній безпеці, громадському порядку, працюють на території України та мають стійкі соціальні зв`язки.

Суд враховує, що відповідачем не надано копій рішень судів, якими позивачів засуджено за вчинення відповідних правопорушень. Відповідачем не наводяться норми Закону, на підставі якого можна стверджувати, що дії позивачів загрожують громадському порядку, а також не надано посилання на рішення компетентного суду, яке набрало законної сили, та яким встановлено наявність такої загрози. За таких обставин позиція відповідача є припущенням, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Враховуючи той факт, що подання від Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та Департаменту стратегічних розслідувань в м. Києві Національної поліції України по своїй суті є листами, тобто не є документами, які містять або породжують юридичний факт та зобов`язують до однозначних дій або рішень, відповідач мав перевірити ґрунтовність таких листів на предмет дотримання ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Таким чином, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області діяло протиправно всупереч п.п. 3, 4 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, за змістом яких посвідка може бути відкликана у разі: коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні (пп. 3); коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну (пп. 4).

Суд погоджується з доводами позивачів, що відповідач при прийнятті своїх протиправних рішень не врахував принцип презумпції невинуватості позивачів, передбачений ст. 62 Конституції України та роз`яснення рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 Кримінального кодексу України від 26.02.2019 № 1-р/2019 яким зазначається, що конституційний принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що презумпція стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення має універсальний характер, поширюється на всі сфери суспільного життя особи та діє доти, доки її не спростовано належним чином, тобто, за приписами ст. 62 Конституції України, у законному порядку й обвинувальним вироком суду.

Також Рішенням Конституційного суду України від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009 введено поняття акти індивідуальної дії. Так, вказаним рішенням зроблено висновок, що органи які прийняли індивідуальне рішення з якого в особи виникло індивідуальне право не мають право його скасовувати, а вимушені звертатися до суду у встановленому законом порядку, а отже відповідач мав ретельно перевірити доводи інформації, наданої до скасування індивідуальних актів відносно позивача.

Враховуючи вищезазначене та встановлене судом, спірні рішення відповідача про відкликання посвідок позивачів та заборону в`їзду на територію України є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимог позивачів про зобов`язання відповідача вчинити дії, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.5 Порядку організації доступу до інформаційних ресурсів під час інформаційної взаємодії між Міністерством внутрішніх справ України, Державною міграційною службою України та Державною прикордонною службою України, затвердженого наказом МВС України від 26.09.2013 № 920, МВС України, ДМС України та Держприкордонслужба України здійснюють обмін інформацією відповідно до законів України з урахуванням обмежень щодо використання інформації з обмеженим доступом.

Так, згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з п. 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд звертає увагу на те, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

В рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії", "Кутіч проти Хорватії").

У даному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача вчинити дії є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач не надав беззаперечні докази того, що наявні обґрунтовані підстави для прийняття оскаржуваних рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачами при подані даного адміністративного позову було сплачено судовий збір, суд вважає за необхідне стягнути дану суму на користь позивачів за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 30.09.2025 року № 04240 про відкликання посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію до ДМС України про видалення з бази даних ДМС України інформації про недійсність посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області внести інформацію у відомчу базу даних ДМС України про відновлення дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , яка оформлена на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію у Держприкордонслужбу, територіальні органи ДМС України про протиправність і скасування рішення від 30.09.2025 року № 04240 про відкликання посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.09.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 (три) роки.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію у Держприкордонслужбу про протиправність і скасування рішення від 29.09.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 (три) роки.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 30.09.2025 року № 04241 про відкликання посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію до ДМС України про видалення з бази даних ДМС України інформації про недійсність посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , яка оформлена на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області внести інформацію у відомчу базу даних ДМС України про відновлення дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , яка оформлена на ім`я громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію у Держприкордонслужбу, територіальні органи ДМС України про протиправність і скасування рішення від 30.09.2025 року № 04241 про відкликання посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 29.09.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 3 (три) роки.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію у Держприкордонслужбу про протиправність і скасування рішення від 29.09.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 3 (три) роки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4-а, м. Київ, 02152; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4-а, м. Київ, 02152; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.