Справа № 260/911/26
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

24 лютого 2026 рокум. Ужгород№ 260/911/26

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Іванчулинець Д.В., розглянувши заяву представника Карпатського біосферного заповідника адвоката Ємчук Лідії Вікторівни про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі № 260/911/26 за позовною заявою Карпатського біосферного заповідника (вул. Красне Плесо, буд. 77, м. Рахів, Закарпатська область, 90600, ) до Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області (вул. Шевченка, буд. 114, с. Богдан, Рахівський район, Закарпатська область, 90645, ), третя особа Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (вул. М. Грушевського, буд. 12/2, м. Київ, 01008, ) та Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Карпатський біосферний заповідник (далі позивач) в особі представника - адвоката Ємчук Лідії Вікторівни (далі представник позивача) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області (далі відповідач), третя особа Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (далі третя особа 1) та Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі тертя особа 2), яким просить:

1) визнати протиправним та нечинним рішення Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області 55 сесії 8 скликання №1273 від 10.07.2025 року «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території Богданської територіальної громади» в частині абзацу 1 пункту «Пільги щодо сплати податку для юридичних осіб» додатку 2 до рішення;

2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області на користь Карпатського біосферного заповідника понесені судові витрати.

Разом з позовом представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, якою просить:

- заборонити Головному управлінню ДПС у Закарпатській області приймати рішення про нарахування податкових зобов`язань Карпатського біосферного заповідника із земельного податку на підставі рішення Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області 55 сесії 8 скликання №1273 від 10.07.2025 року «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території Богданської територіальної громади» в частині абзацу 1 пункту «Пільги щодо сплати податку для юридичних осіб» додатку 2 до рішення - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що рішенням відповідача вирішено встановити з 01.01.2026 року на території Богданської територіальної громади:

- ставки земельного податку згідно з додатком 1;

- пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до пункту 284.1 статті 284 Податкового кодексу України, за переліком згідно з додатком 2.

Згідно з абзацом 1 пункту «Пільги щодо сплати податку для юридичних осіб» додатку 2 до рішення відповідача пільги щодо сплати податку для юридичних осіб у розмірі 100% встановлені для: дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності і джерел фінансування, закладів культури (крім національних та державних дендрологічних парків) (за умови використання за цільовим призначенням), освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Вказаний пункт рішення відповідача позивач вважає таким, що прийнятий всупереч вимогам пп. 282.1.4. п. 282.1 ст. 282 ПК України, який встановлює, що від сплати податку звільняються: дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади незалежно від форми власності і джерел фінансування, заклади культури, науки (крім національних та державних дендрологічних парків) (за умови використання за цільовим призначенням), освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Тобто, відповідач звузив перелік суб`єктів юридичних осіб, які звільняються від сплати земельного податку, зокрема виключив з цього переліку заклади науки. Таким чином, наявні очевидні ознаки протиправності оскаржуваного нормативно-правового акта, які створюють реальну загрозу порушення прав позивача, оскільки з 01.01.2026 року оскаржуване рішення може бути застосоване податковими органами.

У разі його реалізації позивачу буде безпідставно нараховано земельний податок, що спричинить: вилучення бюджетних коштів державної установи; виникнення податкового боргу; штрафні санкції; примусове стягнення; необхідність окремих судових процесів для повернення коштів.

Також, представник позивача вважає, що невжиття заходів забезпечення позову створює реальну загрозу істотної та невідворотної шкоди, з огляду на те, що у зв`язку з отриманням права на звільнення від сплати земельного податку відповідно до пп. 282.1.4 п. 282.1 ст. 282 Податкового кодексу України, позивачем на виконання п.266.7.5. ст. 266 Податкового кодексу України подано податкові декларації із сплати земельного податку на 2026 рік (копія додана до позовної заяви) із застосуванням податкової пільги (код податкової пільги 18010550, відповідно до Довідника № 127/1 податкових пільг).

У разі, якщо податковому органу не буде заборонено приймати рішення про нарахування податкових зобов`язань на підставі оспорюваного рішення до вирішення справи, органом ДПС буде донарахована сума земельного податку в повному обсязі із врахуванням чинності цього рішення, та нараховані штрафні санкції, а також пеня.

Позивач, який є бюджетною установою, не матиме можливості сплатити нараховані суми земельного податку та штрафних санкцій, оскільки кошторисом установи такі видатки не передбачені. Як наслідок, орган ДПС може вжити додаткових заходів щодо стягнення податкової заборгованості в примусовому порядку, шляхом передачі майна позивача в податкову заставу та в подальшому здійснити реалізацію цього майна, адже податкові правовідносини мають безперервний характер, а нарахування податку запускає механізм штрафів та примусового стягнення. Це автоматично заблокує виплату заробітної плати працівникам, оплату енергоносіїв та комунальних послуг, а також виконання основних державних функцій, покладених на установу.

Також це може суттєво ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, оскільки процедура повернення надміру сплачених податків з бюджету (через органи Казначейства та ДПС) є тривалою та складною і до моменту фактичного повернення коштів бюджетний період може завершитися, що призведе до втрати цих коштів для потреб установи у поточному фінансовому році. Це у свою чергу призведе до неможливості належного виконання позивачем покладених на нього функцій та завдань з охорони природно-заповідного фонду, який відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та міжнародно-правових актів, повинен охоронятися як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання.

Враховуючи вищенаведене, існує очевидна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим нормальне функціонування установи протягом усього часу судового розгляду, що повністю відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши зміст такої заяви суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахування вищенаведеного положення КАС України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Частинами 1, 4 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, ст. 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити її.

У розумінні наведених норм закону, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Необхідно зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Тобто, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Таким чином, в справах, у яких заявлені клопотання про забезпечення позову, обов`язок доказування покладається на заявника.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими (репутаційними, службовими, іншими) наслідками.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 87640690) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 151 КАС України, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Суд зазначає, що предметом розгляду у даній адміністративній справі є правомірність рішення Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області 55 сесії 8 скликання №1273 від 10.07.2025 року «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території Богданської територіальної громади» в частині абзацу 1 пункту «Пільги щодо сплати податку для юридичних осіб» додатку 2 до рішення.

У заяві про забезпечення позову представник позивача просить суд заборонити Головному управлінню ДПС у Закарпатській області приймати рішення про нарахування податкових зобов`язань Карпатського біосферного заповідника із земельного податку на підставі рішення Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області 55 сесії 8 скликання №1273 від 10.07.2025 року «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території Богданської територіальної громади» в частині абзацу 1 пункту «Пільги щодо сплати податку для юридичних осіб» додатку 2 до рішення - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

При цьому, ні дії, ні будь-які рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області, не є предметом оскарження в даній адміністративній справі. Разом з тим, Головне управління ДПС у Закарпатській області в цій справі зазначено як третя особа.

Верховний Суд у постанові від 8 червня 2023 року у справі №160/1140/23 зазначив, що можливі у майбутньому порушення прав позивача, які ще не наступили взагалі і невідомо, чи настануть у подальшому, не є самостійною і достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідний захід забезпечення не може бути застосовано в силу прямої заборони, передбаченої п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України.

Згідно з частиною п`ятою статті 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини восьмої ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Виходячи із змісту поданої заяви та доводів наведених в її обґрунтування, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150 - 151, 154, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника Карпатського біосферного заповідника адвоката Ємчук Лідії Вікторівни про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі № 260/911/26 за позовною заявою Карпатського біосферного заповідника (вул. Красне Плесо, буд. 77, м. Рахів, Закарпатська область, 90600, ) до Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області (вул. Шевченка, буд. 114, с. Богдан, Рахівський район, Закарпатська область, 90645, ), третя особа Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (вул. М. Грушевського, буд. 12/2, м. Київ, 01008, ) та Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення за формою і змістом, передбаченими ст. 296 КАС України.

Суддя Д.В. Іванчулинець