Справа № 160/34298/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 08.10.2025 стосовно виплати, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.10.2025 стосовно виплати, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах та прийняти рішення щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Призваний на військову службу 14.09.2021, а 26.09.2022 уклав контракт про проходження військової служби. Під час проходження військової служби брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації. Починаючи з 27.07.2023 перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. 17.04.2025 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у зв`язку зі звільненням з полону (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу). 08.10.2025 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025. Проте, станом на момент подання до суду позовної заяви, відповідь від відповідача не надходила, одноразова грошова допомога позивачу не виплачена. Зазначене що стало підставою для звернення позивача до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та доказів на його обґрунтування.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, у якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що 17.10.2025 було відпрацьовано звернення позивача та надано відповідь №10/27/12-С-139. Проте, у зв`язку з тим, що звернення позивача не містило в собі адресу або інший спосіб зворотного зв`язку для надання відповіді, відповідач не міг надіслати відповідь позивачу. Зазначає, що позивач був призваний на строкову військову службу 14.09.2021, а 26.09.2022 уклав контракт про проходження військової служби та проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, починаючи з 26.09.2022 на посаді номера обслуги 2-го кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки 4-го батальйону оперативного призначення, маючи звання молодший сержант. Позивач виключений зі списків особового складу Військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням у запас Збройних Сил України згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2025 №104. Зауважує на тому, що пункт 4 Постанови №153 містить посилання про набуття права на отримання винагороди саме дійсними військовослужбовцями (особам рядового, сержантського і старшинського складу, які до набрання чинності постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій. Наголошує на тому, що для отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовці мають проходити дійсну військову службу. Отже, вважає, що відповідач не набув права на виплату грошової винагороди за Постановою №153, оскільки не відповідає всім вимогам, встановленим зазначеним нормативним правовим актом. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус ветерана війни учасника бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 17.10.2024.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 14.09.2021 №186 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
26.09.2022 між Міністерством внутрішніх справ України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу.
Довідкою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 22.04.2024 №1855 про перебування громадянина України з числа осіб, визначених пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей», у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України або інтернування в нейтральних державах підтверджено перебування ОСОБА_1 в період з 27.07.2023 по 22.04.2024 в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України/інтернування у нейтральних державах.
Довідкою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 30.08.2024 №1817 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України підтверджено участь у зазначених заходах у період з 26.06.2023 по 27.07.2023, перебуваючи в селищі Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 17.04.2025 №104 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідно до підпункту «д» пункту три частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з військової служби наказом командира військової частини від 14.03.2025 №13 о/с, у запас Збройних Сил України, у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
08.10.2025 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зі змісту заяви позивача судом встановлено незазначення в останній адреси реєстрації або фактичного місця проживання позивача, електронної адреси, або будь-яких інших засобів зв`язку для зворотного зв`язку з позивачем.
Означену заяву направлено відповідачу засобами поштового зв`язку 08.10.2025, що підтверджено наявними у справі матеріалами.
Позивач у позовній заяві зазначив, що станом на момент подання до суду позовної заяви, відповідачем відповіді на подану заяву не надано.
«Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Постанови № 153 учасниками експериментального проекту є, зокрема, громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Абзацом першим пункту четвертого Постанови № 153 встановлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2025 № 104 з Вами припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України, а також виключено Вас зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення (з 17.04.2025) та направлено о ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підставі вищевикладеного, оскільки Ви були звільнені з військової служби, правові підстави для виплати Вам винагороди наразі не вбачаються.
Також вважаємо за необхідне зазначити, що у Вашому зверненні відсутня адреса проживання, а відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає».
Вважаючи таку позицію відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою ст. 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч. 1ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII)).
За правилами ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі Постанова № 153).
Пунктом 3 Постанови № 153, чинної станом на час проходження позивачем військової служби установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови №153 особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Отже, із аналізу норм Постанови № 153, тобто станом на час проходження позивачем військової служби, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Національної гвардії, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153, у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни винагорода виплачується в повному обсязі.
Таким чином, одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років, проходять службу, брали безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
У разі поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі у разі, якщо військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців.
Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Суд встановив, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 14.09.2021 №186 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
26.09.2022 між Міністерством внутрішніх справ України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу.
З моменту укладення контракту до 17.04.2025 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Позивач брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України менше 6 місяців сумарно, а також у період з 27.07.2023 по 22.04.2024 перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України/інтернування у нейтральних державах, що не заперечується відповідачем.
Відповідно до наказу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 17.04.2025 №104 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідно до підпункту «д» пункту три частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з військової служби наказом командира військової частини від 14.03.2025 №13 о/с, у запас Збройних Сил України, у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Таким чином, суд встановив, що позивач на час укладення контракту про проходження військової служби з Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (26.09.2022) досяг 19 років; позивач брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України менше 6 місяців сумарно, а також у період з 27.07.2023 по 22.04.2024 перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України/інтернування у нейтральних державах, що не заперечується відповідачем; позивач до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарних відповідальності не притягався.
Беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем дотримані визначені Постановою № 153 умови для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, оскільки: 1) прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; 2) проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України; 3) брав безпосередню участь у бойових діях сукупно менше шести місяців та перебував у полоні у період з 27.07.2023 по 22.04.2024; 4) не притягнутий до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення.
Відтак, відмову відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн, - суд вважає протиправною.
Водночас, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 №942 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153», яка набула чинності 07.08.2025, внесені зміни до Постанови № 153, зокрема, пункт 4 доповнений абзацами такого змісту:
«Виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу».
Зважаючи на внесені Постановою № 942 зміни до Постанови № 153, суд відмічає, що законодавець у такий спосіб усунув прогалини цього нормативного акту щодо права на виплату одноразової грошової винагороди у разі укладення контракту військовослужбовцями, які проходили строкову військову службу.
Позаяк, інше тлумачення приписів Постанови №153, на переконання суду, не відповідало б меті прийняття Постанови №153 підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та мало б ознаки дискримінації.
Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях. Збройні Сили України виконують важливі завдання щодо захисту Держави, її суверенітету та територіальної цілісності під час воєнного стану.
Тому, питання соціального захисту військовослужбовців, на переконання суду, на сьогодні є особливо важливими та потребують ефективного судового захисту.
За правилами ч. 2ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відтак, оцінюючи доводи позивача про порушення його прав відмовою відповідача у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах.
При цьому, суд зазначає, що позовні вимоги в частині визнання бездіяльності щодо розгляду заяви та відповідно зобов`язання щодо розгляду заяви позивача задоволенню не підлягають, оскільки матеріалами справи підтверджено, що заява позивача була розглянута відповідачем.
Разом з тим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошової винагороди, оскільки відповідачем були вчинені активні дії, а саме: було відмовлено у виплаті винагороди.
Відповідно до ч. 1ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька