Справа № 160/3971/26
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
24 лютого 2026 р.Справа №160/3971/26
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сластьон А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову, -
20.02.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій позивач просить:
-визнати протиправним та скасувати мобілізаційне розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.01.2026 року в частині призову та направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для проходження військової служби за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
-визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зарахування ОСОБА_1 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Також, 23.02.2026 позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони командуванню військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України вчиняти дії щодо направлення/переведення/переміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби до іншої військової частини/підрозділу/формування до набрання законної сили рішенням суду у справі.
Заява мотивована тим, що наразі позивач проходить курс БЗВП, і після завершення якого військовослужбовець потрапляє у військову частину, звідки може бути направлений на фахову підготовку, яка є наступним кроком розвитку у війську. З огляду на те, що базова загальновійськова підготовка для Позивача розпочалася 22.01.2026 року в день зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та відповідно до офіційних даних Міністерства оборони України має тривати 51 день, можна зробити висновок, що період БЗВП завершиться орієнтовно 14.03.2026.
Після завершення встановленого курсу БЗВП військовослужбовці, які проходять службу у навчальних частинах, підлягають переведенню з навчального центру до інших військових частин для подальшого проходження служби або направлення на фахову підготовку. Отже, у позивача наявні підстави стверджувати, що переведення його з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України має відбутися після завершення ним БЗВП, тобто після 14.03.2026 року.
Позивач вважає, що оскарження до суду наказів відповідачів не зупиняє їх дії. При цьому, невжиття судом заходу забезпечення позову в спірних правовідносинах дійсно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки позивача буде переведено до військової частини, яка не є стороною у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026, визначено склад суду для розгляду вказаної заяви, головуючий суддя Сластьон А.О.
Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За правилами частин першої, другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема й шляхом зупинення дії індивідуального акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень частини другої статті 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною другою статті 150 КАС України.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем вказано, що призов Позивача на військову службу відбувся з порушенням встановленого порядку.
Всі дії співробітників ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо ОСОБА_1 , включно з примусовим доставленням до приміщення територіального центру, відбувалися без належного вручення повістки, без дотримання процедур, передбачених Порядком №560 та Положенням про військоволікарську експертизу №402, без забезпечення відеофіксації дій уповноважених осіб та без проведення обов`язкового медичного огляду. Крім того, під час виконання зазначених заходів на Позивача чинився психологічний тиск, застосовувалися погрози та принижувалася його честь та гідність, а фактичне затримання та доставлення здійснювалося з грубим порушенням його прав на свободу та особисту недоторканність.
Позивач вказує, що оскарження до суду винесених відносно позивача наказів про призов на військову службу та зарахування до особового складу військової частини не зупиняє їх дії. При цьому, на думку заявника, невжиття судом заходу забезпечення позову шляхом заборони командиру та уповноваженим посадовим особам Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також командирам та уповноваженим посадовим особам інших військових частин Збройних сил України вчиняти дії щодо переміщення (направлення) позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішення суду у цій справі дійсно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Позивач переконаний, що будь-яке його переміщення до іншої військової частини або іншого місця служби матиме наслідок у вигляді неможливості виконання рішення суду у цій справі у зв`язку із припиненням правовідносин між позивачем і відповідачем (військовою частиною), та відсутності у останнього повноважень на звільнення позивача з іншої військової частини.
З цього приводу суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1) частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Суд погоджується з доводами представника заявника про те, що оскарження до суду наказів ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не зупиняє їх дії.
При цьому, як зазначено представником заявника у заяві про забезпечення позову, невжиття судом заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а саме: позивача може бути переміщено до іншої військової частини і, як наслідок, з`явиться два нових накази на переведення та на зарахування до особового складу іншої військової частини, яка не є стороною у даній справі.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.
Правомірність та оцінка оскаржуваних наказів, виданих ІНФОРМАЦІЯ_5 та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті та буде надана судом за результатами розгляду справи.
На переконання суду, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача у справі може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.
При цьому, суд звертає увагу, що у заяві про забезпечення позову не зазначено про конкретні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення прав заявника в такій мірі, що для їх відновлення необхідно було б докласти значних зусиль, або захист цих прав був би неможливий без вжиття судом заходів забезпечення позову у ситуації, коли на момент звернення із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 вже втратив статус військовозобов`язаної особи і набув статусу військовослужбовця, а заходи забезпечення позову стосуються заборони вчиняти дії, що випливають з акта індивідуальної дії щодо призову на військову службу, який вже вичерпав свою дію, оскільки ОСОБА_1 , як зазначено в позовній заяві, вже зарахований до списків особового складу військової частини.
Щодо твердження заявника про те, що невжиття судом заходу забезпечення позову у зазначений в заяві про забезпечення спосіб несе реальні ризики для ускладнення чи виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, то суд вказує, що посилання заявника на випадок можливого настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.
При цьому, представник позивача не наводить взаємозв`язку із можливим переміщенням позивача між іншими військовими частинами та протиправністю наказу про призов позивача на військову службу та про зарахування позивача до списків особового складу військової частини.
Крім цього, доводи представника позивача щодо неможливості повного відновлення порушених прав після визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу про призов на військову службу та можливим переміщенням позивача на службу до іншої військової частини є необґрунтованими, оскільки представник позивача фактично нівелює порядок виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог та визнання протиправним та скасування наказу про призову на військову службу.
Також суд зазначає, що сам факт подання позову не може бути підставою для забезпечення позовної заяви.
За таких обставин, суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Сластьон