Справа № 280/10805/25
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Справа № 280/10805/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протравною невиплату позивачу грошової допомоги Назустріч людям за 2022-2024 роки;

зобов`язати відповідача нарахувати та здійснити виплату грошової допомоги Назустріч людям за 2022-2024 роки;

стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що є особою з інвалідністю другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. Зазначає, що в січні та лютому 2022 року в рамках цільової програми соціальної підтримки населення Запорізької області «Назустріч людям» на 2020-2024 роки отримав по 500 грн. 00 коп. допомоги на особисті потреби. Вказує, що в подальшому йому повідомили, що вказана програма призупинена та кошти виплачуватись не будуть. Натомість, в 2025 році йому випадково стало відомо, що соціальна програма підтримки, працює та особам з інвалідністю наслідок війни нараховуються та сплачуються грошові кошти. Зазначає, що на багаторазові звернення на Урядову гарячу лінію та безпосередні письмові звернення до відповідача позитивних результатів не дали. Вважає протиправною невиплату йому коштів за вказаною програмою. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнав. У письмовому відзиві від 15.12.2025 вх. № 62624 вказав, що розмір щомісячної грошової допомоги визначено у фіксованій сумі, залежно від статусу особи, відповідно вимоги позивача щодо «нарахування» грошової допомоги є необґрунтованим, оскільки прийняття рішення про її розмір уповноваженими органами, не передбачено інформація щодо громадян потенційних одержувачів щомісячної допомоги збиралася, оброблялася та зберігалася на рівні місцевих органів соціального захисту населення, була знищена за вищевикладених обставин, і, в контексті ч. 2 ст. 19 Конституції України не належить до компетенції відповідача. Вказує, що отримання відповідних виплат позивачем упродовж 2022 2024 років було можливо лише за його безпосереднього звернення до Управління. Також вказує, що оцінюючи моральну шкоду, начебто нанесену позивачу відповідачем, не наводить жодного обґрунтування, в чому саме вона полягає, зокрема, в контексті ч. 2 ст. 23, ст. 1167, 1173 Цивільного кодексу України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді на відзив вх. № 65278 від 29.12.2025 позивач зазначає, що відповідач не спростував факту порушення його права, відповідач у відзиві уникає відповіді на ключове питання спору: з яких законних підстав позивачу, як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи, у 2022-2024 роках не виплачувалась грошова допомога за обласною програмою «Назустріч людям». Вказує, що жодного рішення про припинення, зупинення чи обмеження дії програми щодо мене відповідач суду не надав. Таким чином, вважає, що сам відповідач підтверджує наявність бездіяльності, однак намагається виправдати її обставинами, які не передбачені законом як підстава для невиконання соціальних зобов`язань держави. Просить задовольнити позовні вимоги.

У запереченнях від 05.01.2026 відповідач вказав, що відповідачем не приймалося рішення, як таке, про припинення виплат грошової допомоги позивачу за обласною програмою «Назустріч людям на 2020 2024 роки». Стверджує, що до отримання інформації, викладеній у листі Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації від 11.09.2025 № 928, відповідач не володів інформацією щодо осіб, яким припинено виплату грошової допомоги, внаслідок знищення серверного обладнання та паперових справ, на підставі яких здійснювались виплати, оскільки інформація щодо громадян потенційних одержувачів щомісячної допомоги збиралася, оброблялася та зберігалася на рівні місцевих органів соціального захисту населення, була знищена за вищевикладених обставин, і, в контексті ч. 2 ст. 19 Конституції України не належить до компетенції відповідача. Відповідно, відсутній безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача та негативними наслідками у вигляді невиплати грошової допомоги позивачу. Зазначає, що дії розпорядників коштів здійснені відповідно до листа Державного підприємства «Інформаційно обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України» від 03.04.2025 № 013-207, в умовах воєнного стану, є законними, обґрунтованими, та такими, що спрямовані на захист прав суб`єктів персональних даних, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних». З огляду на вищевикладене, вважає, що аргументи позивача, викладені у відповіді на відзив (запереченнях) є такими, що не доводять факт протиправності дій (бездіяльності) відповідача. Просить відмовити у позові.

Ухвалою суду від 10.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/10805/25 без виклику сторін.

Ухвалою суду від 29.12.2025 у задоволенні клопотання представника Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації про розгляд за правилами загального позовного провадження адміністративної справи №280/10805/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 4 ст. 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є особо з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.10.2025.

Рішенням Запорізької обласної ради № 135 від 12.12.2029 затверджено Цільову програму соціальної підтримки населення Запорізької області «Назустріч людям» на 2020 2024 роки, метою якої було забезпечення соціального захисту ветеранів війни, праці, дітей війни, осіб з інвалідністю, інших категорій громадян, які перебувають у складних життєвих обставинах, надання їм різних видів адресної допомоги, виходячи із потреб, за рахунок коштів обласного бюджету. Етапи виконання Програми щороку протягом 2020-2024 років, у ході яких передбачається вжити заходів дієвої адресної підтримки осіб, на яких поширюється дія цієї Програми.

Позивач, покликаючись на те, що йому не було виплачено кошти за вказаною програмою у 2022-2024 роках, з вимогою зобов`язати відповідача виплатити такі кошти, звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII (далі Закон № 875-XII), який гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 875-XII особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно зі статтею 4 Закону № 875-XII діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у: виявленні, усуненні перепон і бар`єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу до об`єктів громадського та цивільного призначення, благоустрою, транспортної інфраструктури, дорожнього сервісу (далі - об`єкти фізичного оточення), транспорту, інформації та зв`язку, а також з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту; охороні здоров`я; соціальному захисті; забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації осіб з інвалідністю; наданні пристосованого житла; сприянні громадській діяльності.

Соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 875-XII центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування за участю громадських організацій осіб з інвалідністю, у межах своїх повноважень здійснюють розроблення та координацію довгострокових і короткострокових програм з реалізації державної політики щодо осіб з інвалідністю та контролюють їх виконання, сприяють розвитку міжнародного співробітництва з питань, що стосуються осіб з інвалідністю.

Частиною 1 статті 10 Закону № 875-XII передбачено, що фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі Фонду соціального захисту інвалідів, місцевих бюджетів, а також органами місцевого самоврядування за місцевими програмами соціального захисту окремих категорій населення за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Згідно зі статтею 36 Закону № 875-XII матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення осіб з інвалідністю здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомог, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Частиною 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання, зокрема, затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку, підготовки територіальної оборони та населення України до участі в русі національного спротиву відповідно району, області, цільових програм з інших питань, заслуховування звітів про їх виконання.

Відповідно до статті 5 Бюджетного кодексу України місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування. Бюджетами місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об`єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах), бюджети об`єднаних територіальних громад.

У статті 2 Бюджетного кодексу України визначено, що: 4) бюджетна програма - сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій; 40) паспорт бюджетної програми - документ, що визначає мету, завдання, напрями використання бюджетних коштів, відповідальних виконавців, результативні показники та інші характеристики бюджетної програми відповідно до бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), та цілей державної політики у відповідній сфері діяльності, формування та/або реалізацію якої забезпечує головний розпорядник бюджетних коштів.

Згідно з частинами 3, 4 статті 20 Бюджетного кодексу України бюджетні програми формуються головними розпорядниками бюджетних коштів під час підготовки пропозицій до Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та складання бюджетного запиту з урахуванням планів діяльності на середньостроковий період, прогнозних та програмних документів економічного і соціального розвитку.

Відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення: б) місцеві програми соціального захисту окремих категорій населення.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що Рішенням Запорізької обласної ради № 135 від 12.12.2029 затверджено Цільову програму соціальної підтримки населення Запорізької області «Назустріч людям» на 2020 2024 роки.

Вказаною програмою було передбачено, що етапи виконання Програми щороку протягом 2020-2024 років, у ході яких передбачається вжити заходів дієвої адресної підтримки осіб, на яких поширюється дія цієї Програми.

Організація виконання Програми здійснюється обласною державною адміністрацією.

Фінансування Програми здійснюватиметься за рахунок коштів обласного бюджету з урахуванням його можливостей.

Вказаною програмою було передбачено, зокрема:

надання щорічної разової грошової допомоги в розмірі 500 грн до Дня Захисників і Захисниць України (14 жовтня) постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій, статус яким встановлено за безпосередню участь у зоні проведення АТО/ООС, захисті безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у 2020-2022 роках;

надання щомісячної допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яким встановлено за безпосередню участь в зоні проведення АТО/ООС, захисті безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі: особи з інвалідністю І групи 1000 грн, на 1 особу; особи з інвалідністю ІІ групи 700 грн, на 1 особу; особи з інвалідністю ІІІ групи 500 грн, на 1 особу.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що відповідачем протиправно не виплачено йому кошти відповідно до Цільової програми соціальної підтримки населення Запорізької області «Назустріч людям» на 2020 2024 роки за 2022-2024 роки.

При цьому, позивач стверджує, що отримав у 2022 році за вказаною програмою кошти у розмірі 500 грн. у січні та лютому 2022 року, що підтверджується скріншотом. Матеріали справи не містять доказів того, за якою саме програмою було виплачено вказані кошти, та з яким статусом особи пов`язані такі виплати.

Натомість, аналізуючи вищезазначені норми законодавства, суд висновує, що виплати за відповідною цільовою програмою соціальної підтримки населення не є обов`язковими виплатами та здійснюються за рахунок коштів обласного бюджету з урахуванням його можливостей.

Суду не надано доказів того, що у межах спірного періоду були наявні відповідні фінансові можливості та вказана програма була реалізована. Як не надано і доказів звернення позивача до відповідача протягом строку дії такої програми з метою отримання відповідних коштів та відповідачем йому було відмовлено у виплаті.

В свою чергу, як вказано у листі Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації від 06.11.2025, у зв`язку з тимчасовою окупацією міста Пологи Запорізької області всі виплати за вказаною програмою було припинено взагалі.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги «Назустріч людям» на 2020 2024 роки.

Щодо вимог зобов`язати відповідача виплатити вказані кошти, суд зазначає, що відсутність нормативної можливості виплати за Цільовою програмою соціальної підтримки населення, що закінчила свою дію 31.12.2024 у наступному бюджетному періоді виключає правову підставу для задоволення заявленої вимоги.

Враховуючи висновок суду про відсутність протиправних дій відповідача щодо позивача, вимоги про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу вимогч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позову.

У зв`язку із відмовою у позові розподіл судових витрат, згідно статті 139 КАС України, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (69011, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 48, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 23.02.2026.

Суддя Л.Я. Максименко