Справа № 340/3684/24
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 340/3684/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Олефіренко Н.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року (суддя Черниш О.А.) в адміністративній справі №340/3684/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №97 від 05.04.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року згідно записів трудової книжки та періоди догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно із свідоцтвами про народження дітей ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) та призначити пенсію за віком, починаючи з 29.03.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсійний орган безпідставно не врахував до страхового стажу період роботи позивачки з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року у Республіці Білорусь та періоди догляду за дітьми до досягнення 3-річного віку, що в свою чергу стало підставою для відмови у призначені пенсії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №97 від 05.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №97 від 16.05.2024 року про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.03.2024 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при вирішенні питання про призначення позивачці пенсії за віком установлено, що вона не має 31 року страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Період роботи позивачки у Республіці Білорусь з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року не зарахований до страхового стажу, оскільки дія міжнародних договорів в галузі пенсійного забезпечення, укладених з Республікою Білорусь, припинена. Також не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки у свідоцтвах про народження дітей відсутній штамп про отримання паспорту.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що позивачка у березні 2024 року вона звернулася до сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та подала заяву від 29.03.2024 року про призначення пенсії за віком.

Вказана заява прийнята, зареєстрована 29.03.2024 року за №269 та за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийняло рішення №97 від 05.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії. Цим рішенням відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу (31 рік), передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж становить 26 років 9 місяців 11 днів. До страхового стажу за наданими документами не враховано:

- період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), оскільки у свідоцтвах про народження дітей відсутній штамп про отримання паспорту. Для зарахування цих періодів до загального страхового стажу необхідно до свідоцтва про народження дитини долучити її паспорт або інший документ, який підтверджує виховання до трьох років;

- період роботи на території Білоруської республіки з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року.

У травні 2024 року позивачка знову звернулася до сервісного центру ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою від 09.05.2024 року про призначення пенсії та надала копії паспортів дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказана заява прийнята, зареєстрована 09.05.2024 року за №361 та за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Чернігівській області прийняло рішення №97 від 16.05.2024 року про відмову в призначенні пенсії. Цим рішенням відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу (31 рік), передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж становить 29 років 8 місяців 1 день. До страхового стажу за наданими документами не зараховано період роботи в Республіці Білорусь з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року, оскільки з 23.12.2023 року припинена дія Угоди про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь.

Позивачка не погодилася з рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №97 від 05.04.2024 року та звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі по тексту - Закон №1058).

У розумінні абз.22 статті 1 Закону №1058 пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною четвертою вказаної статті Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пенсійним органом період роботи з 01.01.1992 року по 25.04.2001 року (9 років 3 місяці 25 днів) до страхового стажу не врахував, пославшись на те, що з 23.12.2023 року припинена дія Угоди про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 4 Закону №1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами другої, третьої статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

У спірному випадку, відмова пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду роботи зумовлена тим, що з 23.12.2023 року припинена дія Угоду між Україною та Республікою Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року.

Колегія суддів звертає увагу, що всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією рф припинено листування та обмін інформацією з рф та республікою білорусь.

До того ж, припинення дії Угоди про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення 23.12.2023 року не може мати зворотньої сили та не може розповсюджуватись на період трудової діяльності позивача до 23.12.2023 року на території республіки білорусь

Як правильно зазначив суд першої інстанції, доводи відповідача щодо припинення дії угоди між Урядом України та Урядом республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення не є підставами для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача у спірний період до страхового стажу, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень, а позивач працював у республіці Білорусь в той час, коли Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. Позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

За таких обставин відповідачі протиправно відмовили у зарахуванні частини цього періоду роботи позивачки, підтвердженого трудовою книжкою, до її страхового стажу.

З матеріалів справи також слідує, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_2 . Факт його народження підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 26.04.1985 року відділом РАЦС Кобринського міськвиконкому Берестейської області. У період до досягнення дитиною 3 років позивачка 26.08.1987 року працевлаштувалася у дитячий садок №19 Кобриньскої прядильно-ткацької фабрики, про що свідчать записи у її трудовій книжці.

Під час роботи в цій установі позивачка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку ОСОБА_3 . Факт її народження підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 04.05.1989 року Вільшанським відділом РАЦС Кіровоградської області.

Згідно з пунктом "ж" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю Української РСР було передбачено, що час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю.

Як свідчить зміст рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №97 від 05.04.2024 року, цей відповідач при опрацюванні заяви позивачки від 29.03.2024 року про призначення пенсії не врахував період догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку, пославшись на те, що у свідоцтвах про народження дітей відсутній штамп про отримання паспорту.

Разом з тим за правилами пункту 11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть). Чинне законодавство не передбачає вимоги про необхідність подання свідоцтва про народження дитини зі штампом про отримання паспорту.

Відсутність у свідоцтвах про народження дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такого штампу не спростовує факту народження позивачкою дітей та догляду за ними до досягнення 3-річного віку, що дає їй право для врахування періодів догляду за дитиною, коли вона не працювала, до страхового стажу за правилами пункту "ж" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивачка до повторної заяви від 09.05.2024 року про призначення пенсії подала копії паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як свідчить розрахунок стажу, складений ГУ ПФУ в Чернігівській області при опрацюванні цієї заяви, відповідач-3 вже врахував до страхового стажу позивачки періоди догляду за дитиною ОСОБА_2 з 21.04.1985 року по 25.08.1987 року та за дитиною ОСОБА_3 з 01.01.1992 року по 15.04.1992 року, які не перетиналися з її трудовою діяльністю.

Тож наразі спір з приводу врахування до стажу роботи позивачки періоду догляду за малолітніми дітьми вирішено.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Н.А. Олефіренко

суддя Ю. В. Дурасова