Справа № 420/2491/26
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2491/26
УХВАЛА

23 лютого 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Орлової Вікторії Русланівни від 20 січня 2026 року ВП № 80031558 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить:

зупинити виконання постанови від 20 січня 2026 року ВП № 80031558 про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування якої зазначає, що військова частина НОМЕР_1 вважає, що державним виконавцем неправильно визначено розмір виконавчого збору, оскільки спірні відносини, які розглядались у справі № 420/14643/25 мають всі ознаки майнового спору. В межах даної справи предметом спору є правомірність стягнення виконавчого збору у розмірі 32 000,00 гривень. Натомість, станом на момент звернення до суду, постанова від 20 січня 2026 року ВП № 80031558 є чинною, і підлягає примусовому виконанню, отже в/ч НОМЕР_1 зобов`язані в будь-якому разі сплатити виконавчий збір у розмірі 32 000,00 гривень, незважаючи на його неправомірний розмір та на спір навколо цієї суми. З вказаного слід дійти висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам в/ч НОМЕР_1 до ухвалення рішення в адміністративній справі, та фактична неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

За твердженням представника позивача очевидність протиправності дій відповідача щодо неправильного визначення розміру виконавчого збору є очевидними, що підтверджується подібною правовою позицією, висловленою П`ятим апеляційним адміністративним судом в постанові від 7 жовтня 2024 року по справі №420/11482/24, а також постановами Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі №907/9/17 та від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19, об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 грудня 2020 року у справі №905/105/20, колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі №300/3800/22, в яких наведено ознаки майнового спору.

Крім того, повернення надміру сплаченого виконавчого збору може потребувати докладання значних зусиль, в тому числі ще одного позовного провадження, оскільки чинним законодавством взагалі не врегульовано питання повернення виконавчого збору у разі скасування постанови про стягнення виконавчого збору в подібних випадках.

Фактичним наміром в/ч НОМЕР_1 в цій справі є довести безпідставність стягнення виконавчого збору у розмірі 32 000,00 гривень, а тому сплата цього збору ще до того як справа буде розглянута призведе до неможливості захисту майнових прав в/ч НОМЕР_1 . Крім того, неправильне визначення розміру виконавчого збору прямо впливає на розмір майна (коштів) в/ч НОМЕР_1 , які підлягають арешту, про що прямо вказано в частини 3 статті 56 Закону №1404-VIII. Так як в/ч НОМЕР_1 є бюджетною установою, яка в першу чергу забезпечує охорону державного кордону та здійснює відсіч збройної агресії Російської Федерації в умовах воєнного стану, арешт коштів може однозначно ускладнити виконання покладених на в/ч НОМЕР_1 завдань у сфері національної безпеки.

Отже, на переконання представника позивача, у випадку не вжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам в/ч НОМЕР_1 до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а протиправність дій відповідача є очевидною.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно із ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд також наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Позивач не погоджуючись з постановою Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 20 січня 2026 року ВП № 80031558, звернувся з відповідним позов в рамках судового провадження №420/2491/26.

Сукупність наведених обставин свідчить про наявність очевидної небезпеки того, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів військової частини НОМЕР_1 , за захистом яких вона звернулась до суду в рамках судового провадження №420/2491/26.

Отже, суд вважає за можливе задовольнити заяву позивача шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа постанови Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 20 січня 2026 року ВП № 80031558 про стягнення виконавчого збору.

Суд зазначає, що обрання такого способу забезпечення позову є логічним, а не вжиття таких заходів призведе до істотного ускладнення в поновленні порушених прав та інтересів позивача, у разі задоволення позову.

Крім того, суд зазначає, що забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, а є необхідним заходом для запобігання негативних наслідків для позивача до ухвалення судового рішення у цій справі, які можуть в подальшому унеможливити виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Також, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову. Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням КАС України та не відноситься до переліку заборон щодо забезпечення позову, передбачених цим Кодексом.

Ухвала суду постановлена з урахуванням перебування судді у відпустці з 16.02.2026 по 20.02.2026.

Керуючись ст.ст.150, 151, 168, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву військової частини НОМЕР_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа постанови Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 20 січня 2026 року ВП № 80031558 про стягнення виконавчого збору.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст.293, 295 КАС України.

Суддя П.П. Марин