Справа № 320/8177/26
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

25 лютого 2026 року справа № 320/8177/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство "Національні інформаційні системи", про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернулась ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №374/5 від 13.02.2026 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Фурсівської сільської ради ОСОБА_1 ».

Як третю особу у позовній заяві визначено Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

За результатами автоматизованого розподілу судової справи згідно із протоколом від 24.02.2026 визначено головуючим щодо розгляду вказаної справи суддю Київського окружного адміністративного суду Кушнову А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позову шляхом надання доказів сплати судового збору у сумі 159,96 грн.

До позовної заяви державним реєстратором Фурсівської сільської ради ОСОБА_1 додано заяву про забезпечення позову від 23.02.2026, в якій позивач просить суд:

- зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №374/5 від 13.02.2026 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Фурсівської сільської ради ОСОБА_1 » в частині блокування доступу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до набрання законної сили судовим рішення у справі.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає, що на виконання оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України Державним підприємством «Національні інформаційні системи» фактично заблоковано позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наказ прийнято на підставі акту комісії від 13.02.2026 №681/19.1.4/26. Підставою для застосування заходу стало неотримання відомостей про зміну адреси об`єкта нерухомого майна. Однак, як вказує позивач, реконструкція не мала наслідком поділ, виділ чи об`єднання, відомості отримані з ЄДЕССБ, фактична адреса (область, район, місто, вулиця, номер будинку, номер окремої частини) не змінювались.

Позивач вказує, що ризик неможливості ефективного захисту або поновлення порушених прав Блокування доступу до Державного реєстру прав означає повне унеможливлення здійснення позивачем професійної діяльності державного реєстратора, що є службовою функцією та джерелом професійної реалізації, порушує право на працю, гарантоване Конституцією України. Крім того, на думку позивача, таке блокування позбавляє позивача можливості виконувати посадові обов?язки, створює ризик дисциплінарних наслідків за невиконання функцій, завдає істотної шкоди професійній репутації позивача, формує у третіх осіб уявлення про наявність порушень, які фактично відсутні.

Вважає, що шкода є реальною, триваючою та такою, що виникла безпосередньо внаслідок дії оскаржуваного наказу. З огляду на строки розгляду справи, до моменту ухвалення судового рішення по суті дія оскаржуваного наказу може повністю сплинути. У такому випадку формально право буде «відновлено», однак фактично наслідки блокування вже відбудуться і не можуть бути усунуті.

Зазначає, що втрата можливості здійснювати професійну діяльність протягом визначеного строку є безповоротною, оскільки неможливо «компенсувати період недопуску до реєстру; неможливо відновити ділову репутацію в первісному стані; неможливо усунути наслідки затримки розгляду заяв громадян, неможливо відновити втрачені бюджетні надходження. Фурсівська сільська рада внаслідок блокування реєстратора не може забезпечити надання адміністративних послуг мешканцям громади у повному обсязі. На території громади відсутні нотаріуси, які можуть надавати аналогічні послуги (https://ern.minjust.gov.ua/pages/notary.aspx?search=atu). Блокування доступу до Державного реєстру прав створює негативні наслідки.

Також заявник зазначає, що для мешканців громади населення громади (села Великополовецька, Андріївка, Мала Михайлівна Пищики, Безугляки, (Сквирський район) Матюші Трушки, Яблунівка, Мала Сквирка, Фурси, Чмирівка), яке складає близько 11 тис. не може отримати своєчасно послуги з реєстрації речових прав. Замість 5 днів строк надання послуг фактично подовжується до одного місяця або вимагає звернення до інших реєстраторів. Зокрема внутрішньо переміщені особи, яких близько 400 осіб зареєстрованих на території громади, та мають право реєструвати речові права за принципом екстериторіальності. Неможливість реєстрації майна, розташованого в зоні бойових дій або на тимчасово окупованих територіях, унеможливлює для таких осіб реалізацію права на отримання компенсації за знищене чи пошкоджене майно.

Крім того, заявник вказує, позивач як посадова особа Фурсівської сільської ради з доступом до реєстру речових прав є членом комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо-переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, та створена відповідно до постанови КМ №1176 від 25.09.2025 р. Наразі на розгляд до вказаної комісії надійшло 4 заяви щодо питань надання компенсації переселенцям за пошкоджене майно. Одним з обов?язків комісії є перевірка відомостей про наявність/відсутність нерухомого майна у власності членів сім?ї та заявника. Строк розгляду заяв не повинен перевищувати 30 днів.

Блокування доступу до реєстру унеможливлює виконання цієї функції та створює ризик порушення строків розгляду заяв. Також позивач є членом органу приватизації та здійснює підготовку/перевірку інформації про речові права на нерухоме майно заявників до розгляду на засіданні відповідного органу. Таким чином, блокування доступу перешкоджає реалізації житлових прав громадян.

Також позивач просить врахувати, що у зв`язку з блокуванням доступу до реєстру реєстраційні дії не можуть бути проведені, що зменшує надходження до бюджету. Так, за 2025 рік до місцевого бюджету надійшло більше 1 млн грн, за вчинення реєстраційних дій, відповідно, блокування доступу реєстратора до ДРРП на 1 місяць пропорційно зменшує надходження. Крім того, зупинена реєстрація оренди комунального майна, що впливає на надходження орендної плати до місцевого бюджету.

При цьому, 24.02.2026 заявником через підсистему "Електронний суд" подано клопотання про виклик останньої як заявника для участі у розгляді заяви про забезпечення позову для надання можливості надати усні пояснення щодо обставин, викладених у заяві про забезпечення позову.

За результатами автоматизованого розподілу заяви про забезпечення позову згідно із протоколом від 24.02.2026 визначено головуючим щодо розгляду вказаної заяви суддю Київського окружного адміністративного суду Кушнову А.О.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Отже, виклик особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, є правом, а не обов`язком суду, який розглядає відповідну заяву.

У клопотанні про виклик позивача як заявника для участі у розгляді заяви про забезпечення позову для надання можливості надати усні пояснення щодо обставин, викладених у заяві про забезпечення позову позивач посилається на характер спірних правовідносин та обсяг обставин, що обґрунтовують необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Суд вважає, що у клопотанні не викладено переконливих аргументів на підтвердження необхідності виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

З урахування вищенаведеного положення КАС України, розгляд заяви державного реєстратора Фурсівської сільської ради ОСОБА_1 про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87640690) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 92270719) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 78022699).

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №374/5 від 13.02.2026 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Фурсівської сільської ради ОСОБА_1 » в частині блокування доступу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до набрання законної сили судовим рішення у справі.

Означена заява мотивована тим, що оскаржуваним наказом позивачу фактично заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наказ прийнято на підставі акту комісії від 13.02.2026 №681/19.1.4/26. Підставою для застосування заходу стало неотримання відомостей про зміну адреси об`єкта нерухомого майна. Однак, як вказує позивач, реконструкція не мала наслідком поділ, виділ чи об`єднання, відомості отримані з ЄДЕССБ, фактична адреса (область, район, місто, вулиця, номер будинку, номер окремої частини) не змінювались. На думку позивача, наразі існує очевидна небезпека заподіянню шкоди правам, свободам та законним інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі по суті.

Позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову повністю унеможливить подальше виконання професійних обов`язків, порушує право на працю, гарантоване Конституцією України, завданню шкоди діловій репутації, правам і законним інтересам позивача, створює ризик дисциплінарних наслідків за невиконання функцій, завдає істотної шкоди професійній репутації позивача, формує у третіх осіб уявлення про наявність порушень, які фактично відсутні.

Верховний Суд розглядав справу з подібними правовідносинами (постанова від 12.02.2020 у справі №824/902/19-а), в якій дійшов висновку, що у випадку застосування тимчасового блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державні реєстратори не позбавлені права на працю та вони вправі здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних, фізичних осіб-підприємців, що спростовує доводи стосовно фактичного позбавлення відповідачем можливості отримувати позивачем дохід від своєї професійної діяльності.

Така правова позиція підтримана Верховним Судом і у ряді інших постанов, зокрема, від 09.09.2020 у справі №813/944/18, від 21.01.2021 у справі №420/4262/19, від 30.03.2021 у справі № 420/4037/20 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.

Суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що вжиті рішенням відповідача заходи блокування доступу до Державного реєстру прав за своєю природою є тимчасовим заходом, який після закінчення строку, на який їх було вжито, вичерпує свою дію і автоматично розблоковує діяльність позивача. Тому доводи позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання судового рішення і захист прав позивача не можна визнати обґрунтованими.

Крім того, заходи з тимчасового блокування доступу до реєстру були вжиті відповідачем в порядку контролю у сфері державної реєстрації прав відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який має на меті захист прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб і вжиття заходів забезпечення позову у цій справі не може ставити під загрозу захист прав та інтересів інших осіб.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2022 у справа № 640/23956/21.

При цьому, позивачем не обґрунтовано жодними доводами та не підтверджено доказами необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд зауважує, що самі по собі доводи позивача без надання відповідних обґрунтувань та доказів на підтвердження таких, не є достатніми для вжиття заходів забезпечення позову.

Відтак, розглянувши мотиви поданої заяви, з урахуванням того, що заявник не надав доказів в обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову вказаним в заяві шляхом, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Таким чином, оскільки заява про забезпечення позову не містить належного та достатнього обґрунтування з приводу необхідності забезпечення позову та не містить доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, є фактично вирішенням справи по суті на період розгляду справи, що є неприпустимим. При розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті, їх оцінка в сукупності може бути надана судом лише за наслідками розгляду справи.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 800/521/17, позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Виходячи з викладених заявником обставин та вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

2. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Кушнова А.О.