Справа № 260/381/26
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у адміністративній справі

23 лютого 2026 рокум. Ужгород№ 260/381/26

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Свалявська міська лікарня» Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через представника - адвоката Бондарєва Олексія Григоровича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального некомерційного підприємства «Свалявська міська лікарня» Свалявської міської ради, в якому просив суд:

« 1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача - Комунальне некомерційне підприємство «Свалявська міська лікарня» Свалявської міської ради Закарпатської області, яка полягає у ненаданні відповіді на запит на інформацію;

2. Зобов`язати відповідача - Комунальне некомерційне підприємство «Свалявська міська лікарня» Свалявської міської ради Закарпатської області надати позивачеві інформацію щодо такого:

- чи було внесене КНП Свалявська міська лікарня, станом на 30 січня 2025 року, до Переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння;

- чи мало місце проходження лікарем-кардіологом КНП Свалявська міська лікарня - ФЕНЦИКОМ Вячеславом Вячеславовичем, відповідно до вимог Наказу Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735, тематичного удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, станом на 30 січня 2025 року;

- чи були у наявності станом на 30 січня 2025 року: дозвіл МОЗ, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, що використовувався КНП Свалявська міська лікарня для проведення лабораторних досліджень з метою виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

А також.

Надати результати лабораторних досліджень, проведених 30 січня 2025 року з метою виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Надати інформацію про те, чи було встановлено засіб або речовину, приймання якої потягло за собою перебування обстежуваної особи станом на 30 січня 2025 року у стані сп`яніння, якщо так, яка це речовина.

Повідомити, чи не могла обстежувана 30 січня 2025 року особа - ОСОБА_1 перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.»

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 звертався в інтересах ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Свалявська міська лікарня» Свалявської міської ради Закарпатської області із адвокатськими запитами. Відповідей на запити відповідачем надано не було.

Представник позивача вважає бездіяльність відповідача протиправною, яка є суттєвим порушенням права позивача на доступ до інформації, оскільки є грубим невиконанням вимог законодавства.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, оскільки, як наголошує, відповідь на адвокатський запит була надана. Представник зазначає, що до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем прав, свобод та законних інтересів позивача.

У зв`язку з наведеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Крім того, в силу положень пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад і участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Суд враховує, що даний спір виник з огляду на ненадання відповідачем представнику позивача відповіді на адвокатський запит.

У поданій до суду позовній заяві адвокат Бондарєв Олексій Григорович стверджує, що запитувана ним інформація необхідна йому задля висвітлення питань, щодо відповідності проведеного стосовно позивача огляду на стан сп`яніння вимогам актів законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із статтею 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтю 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника (у даному випадку інтересу тієї особи, яку представляє позивач як адвокат). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії суб`єктів владних повноважень.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 12 Закону встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до абзаців першого та другого частини 1 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Згідно із частинами 2, 3 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Верховний Суд у постанові від 21.03.2024 р. у справі № 640/7688/21 за результатами аналізу вищенаведених положень чинного законодавства дійшов таких висновків щодо правозастосування:

- якщо говорити про запит на отримання публічної інформації у сенсі Закону № 2939-VI, то запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. При цьому, розпорядниками такої інформації є суб`єкти, названі у статті 13 цього Закону;

- якщо ж йдеться про адвокатський запит у розумінні Закону № 5076-VI, то на відміну від запиту на отримання публічної інформації, такий може бути адресований як суб`єктам владних повноважень та юридичним особам, так і приватним особам;

- основною відмінністю між запитом на отримання публічної інформації (1) і адвокатським запитом (2) є те, що перший може стосуватися будь-якої публічної інформації, незалежно від того, стосується вона запитувача чи ні, а другий - інформації, необхідної адвокату для надання правової допомоги клієнту. Тобто метою звернення адвоката з адвокатським запитом є виключно належне виконання договору про надання правової допомоги. Це узгоджується з приписами статті 24 Закону № 5076-VI, якою передбачено обов`язок адвоката додавати до адвокатського запиту посвідчені ним копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

При цьому, як неодноразово у своїх постановах вказувала Велика Палата Верховного Суду, сам по собі адвокатський запит не є запитом про надання публічної інформації, оскільки може бути адресований не лише розпорядникам публічної інформації, визначеним Законом № 2939-VI, а більш широкому колу суб`єктів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 826/2106/17, від 16.01.2019 р. у справі № 686/23317/13-а).

Верховний Суд у вищезгаданій постанові від 21.03.2024 р. зазначив, що Закон № 5076-VI не містить заборони запитувати в адвокатському запиті публічну інформацію, якщо це необхідно для захисту інтересів клієнта. Тобто, адвокатський запит може стосуватися й надання публічної інформації. Але, у такому разі адвокат у запиті, крім покликання на відповідні статті Закону № 5076-VI, зобов`язаний покликатися й на відповідні статті Закону № 2939-VI, як на правову підставу для отримання інформації, яка підпадає під визначення публічної, а також дотриматися вимог останнього й звернути увагу суб`єкта, якому адресовано адвокатський запит, на його статус розпорядника публічної інформації.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи копії адвокатських запиті адвоката Бондарєва О.Г. в інтересах ОСОБА_1 від 21.11.2025 р. № 331 та від 29.12.2025 р. №363, встановив, що у них відсутні покликання на Закон України «Про доступ до публічної інформації». Натомість, у запиті наявне покликання виключно на Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Таким чином, адвокат не ідентифікував свій адвокатський запит в якості запиту про доступ до публічної інформації.

До того ж, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було надано запитувану в адвокатському запиті інформацію.

Як зазначено вище, основна відмінність запиту на отримання публічної інформації від адвокатського запиту полягає у тому, що перший може стосуватися будь-якої публічної інформації, незалежно від того, стосується вона запитувача чи ні, а другий - інформації, необхідної адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

Тому, звертаючись до розпорядника публічної інформації із адвокатським запитом, адвокат (у тому числі, який звертається з метою належного виконання договору про правову допомогу) повинен окрім положень Закону № 5076-VI, який визначає його право на таке звернення, покликатися й на норми Закону № 2939-VI, як на підставу для отримання інформації, яка підпадає під визначення публічної, а також дотриматися вимог останнього й звернути увагу суб`єкта, якому адресовано адвокатський запит, на його статус розпорядника публічної інформації.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 520/13981/21.

У контексті наведеного суд також звертає увагу на те, що за змістом статті 15 Закону № 5076-VI відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом. У той же час, за змістом статей 10, 23 Закону № 2939-VI відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені. Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Таким чином, окрім уже згаданих відмінностей запиту на отримання публічної інформації і адвокатського запиту, вони відрізняються також і наслідками відмови в отриманні запитуваної інформації.

Так, відмова розпорядника публічної інформації в наданні такої інформації на відповідний запит може бути оскаржена до суду, що прямо передбачено Законом № 2939-VI, тоді як оскарження до адміністративного суду бездіяльності органу влади у наданні відповіді на адвокатський запит Законом № 5076-VI не передбачено.

Беручи до уваги вищевикладені обставини, суд не знаходить правових підстав уважати, що оскарження бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на адвокатські запити від 21.11.2025 р. № 331 та від 29.12.2025 р. № 363 у спірних відносинах може бути реалізоване позивачем у контексті статей 10, 23 Закону № 2939-VI в порядку адміністративного судочинства.

Законом установлено інший порядок притягнення до відповідальності посадових осіб за ненадання відповіді на адвокатський запит чи надання неповної відповіді. Таким чином, правильним способом захисту порушених прав саме адвоката є викладений вище порядок притягнення до відповідальності, який встановлено спеціальним законом. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 р. у справі № 640/16398/19.

Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 р. у справі № 9901/296/19, від 20.11.2019 р. у справі № 808/2167/18 та від 11.06.2020 р. справі № 640/22536/19, від 16.01.2019 р. у справі № 686/23317/13-а, а також підтверджено у постанові Верховного Суду від 29.05.2025 р. у справі № 580/4827/24.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на заявлені вимоги позивача, фактичні обставини справи, судову правозастосовну практику, яка склалася за наслідками розгляду справи за подібних спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, та з огляду на суб`єктний склад має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про закриття провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст. 238, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в адміністративній справі № 260/381/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Свалявська міська лікарня» Свалявської міської ради Закарпатської області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення за формою і змістом, передбаченими ст. 296 КАС України.

СуддяП.П.Микуляк