Справа № 200/1053/26
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 лютого 2026 року Справа №200/1053/26

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Абдукадирова К.Е., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 25.05.2022 року по теперішній час;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 22.05.2022 року по теперішній час;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення військовослужбовця за період з 25.05.2022 року по теперішній час із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення з 25.05.2022 року по теперішній час, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 рік, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 рік, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 рік, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 рік на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до вимог статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд доходить висновку про те, що дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статей 160, 161 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи.

Так, ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Позов в адміністративному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

При цьому складовими частинами позову є предмет позову та підстави позову.

Предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, направлені на захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Тобто це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення, та які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до іншої особи.

Суд звертає увагу позивача на те, що дії суб`єкта владних повноважень активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Оскільки наслідком розв`язання публічно-правового спору, по суті, має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача, то у разі незгоди позивача із рішенням суб`єкта владних повноважень та діями відповідача із винесення оскаржуваного рішення позивач зобов`язаний окремо обґрунтувати кожну із заявлених вимог.

Згідно з пунктами 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

З аналізу поданої позовної заяви та долучених до неї матеріалів вбачається, що позивач не навів фактичних обставин, які б свідчили про невиплату йому грошового забезпечення або про здійснення таких виплат у розмірі, меншому ніж передбачено законодавством. Позовні вимоги не конкретизовані шляхом зазначення періоду, розміру нарахувань, фактичних виплат та розбіжностей між належним і фактично виплаченим, що, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, унеможливлює перевірку обґрунтованості заявлених вимог.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що самі по собі посилання на норми матеріального права без викладення обставин їх порушення та без підтвердження таких обставин доказами не можуть вважатися належним обґрунтуванням адміністративного позову. Адміністративний суд не наділений повноваженнями з`ясування замість позивача підстав позову або формування предмета доказування за відсутності відповідних тверджень і доказів з боку особи, яка звернулася до суду.

Крім того, відповідно до частини сьомої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням правових висновків Верховного Суду, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень позивач зобов`язаний надати індивідуальний акт або інший документ, який підтверджує існування спірного владного волевиявлення, або ж заявити клопотання про його витребування судом.

Однак позивачем не долучено жодного індивідуального акта, який би підтверджував відмову відповідача у виплаті відповідного грошового забезпечення або свідчив про оскаржувану бездіяльність, а також не подано клопотання про витребування такого акта. За відсутності відповідного рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відсутній і предмет судового контролю, що узгоджується з підходом Верховного Суду щодо недопустимості абстрактних та декларативних позовів.

Суд також враховує, що за правовими позиціями Верховного Суду право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, передбачає не лише формальну можливість звернення до суду, а й обов`язок позивача обґрунтувати, яке саме право або інтерес порушено, у чому полягає таке порушення та яким чином обраний спосіб захисту забезпечить його поновлення. Натомість подана позовна заява не містить чіткого визначення порушеного права та не дозволяє суду перевірити ефективність обраного способу захисту.

З огляду на викладене та з урахуванням практики Верховного Суду суд приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не містить належного обґрунтування позовних вимог, не підтверджена доказами та подана за відсутності визначеного предмета судового захисту.

Крім іншого, суд звертає увагу, що позивачем не визначена кінцева дата спірного періоду, а тільки зазначено: «по теперішній час», що не дає можливості суду чітко визначити предмет даного спору.

Відповідно до частини 1 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 169 КАС України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу 10-денного строку з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків, шляхом надання: уточненої позовної заяви з урахуванням висновків суду вказаних в мотивувальній частині суду та надати суду письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії- залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання: уточненої позовної заяви з урахуванням висновків суду вказаних в мотивувальній частині суду та надати суду письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Звернути увагу учасників справи на те, що режим роботи суду, на період воєнного стану, передбачає направлення всіх процесуальних документів через особистий кабінет в підсистемі Електронний суд.

У разі неможливості користування підсистемою Електронний суд процесуальні документи необхідно надсилати на офіційну електронну адресу суду: (з обов`язковим підписанням всіх документів кваліфікованим електронним підписом).

Роз`яснити учасникам справи про можливість отримання інформації по справі, що розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://adm.dn.court.gov.ua/sud0570.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя К.Е. Абдукадирова