Справа № 373/733/20
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

24 лютого 2026 року

м. Київ

справа №373/733/20

адміністративне провадження №К/990/5714/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №373/733/20 за позовом ОСОБА_1 до Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-Комунальне господарство Дівичківської сільської ради» про визнання незаконними деяких положень рішення,

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (далі - відповідач), третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-Комунальне господарство Дівичківської сільської ради» (далі - третя особа, КП «ЖКГ Дівичківська сільська рада»), в якому просив визнати незаконними окремі положення рішення Дівичківської сільради від 06.02.2020 №1085-24-VII «Про затвердження Порядку відшкодування надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення та теплопостачання на території Дівичківської сільської ради», а саме:

пункту 2, який зобов`язує споживачів житлових будинків встановити засоби обліку (лічильників) електропостачання та водопостачання по АДРЕСА_1, в частині зобов`язання споживачів електроенергії, які проживають у багатоквартирних будинках, де засоби комерційного обліку електричної енергії встановлені на сходових клітках;

пункту 3.1 в частині визначення обсягів спожитої електроенергії для будинків, які не оснащені засобами обліку, як різницю небалансу між загально будинковим лічильником розподілення між споживачами, які не мають засобів обліку спожитої енергії, але фактично користуються такими послугами.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 07.09.2023 позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправним та нечинним пункт 2 рішення Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 6.02.2020 №1085-24-VII «Про затвердження Порядку відшкодування надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення та теплопостачання» на території Дівичківської сільської ради, який зобов`язує споживачів житлових будинків встановити засоби обліку (лічильники) електропостачання та водопостачання по АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Шостий апеляційний адміністративного суду постановою від 29.07.2025 апеляційну скаргу задовольнив частково, скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. Ухвалив у цій частині нове рішення, яким визнав протиправним та нечинним пункт 2 рішення Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 06.02.2020 №1085-24-VII у частині, що зобов`язує споживачів житлових будинків встановити засоби обліку (лічильники) електропостачання по АДРЕСА_1. В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 залишив без змін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач оскаржив їх у касаційному порядку, в якій просив їх скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Верховний Суд ухвалами від 12.09.2025, 28.10.2025, вже повертав касаційні скарги позивача на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №373/733/20 згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України з підстав того, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

10.12.2025 втретє звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №373/733/20 в частині задоволення позовних вимог з тих самих підстав, не врахувавши недоліки, зазначені в ухвалах Верховного Суду від 12.09.2025 та 28.10.2025 про повернення касаційної скарги, тим самим проігнорувавши вимоги Верховного Суду, передбачені пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

До касаційної скарги скаржник додав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій, в якій пропуск строку обґрунтовує тим, що строк на касаційне оскарження пропущено, у зв`язку з виправленням недоліків попередніх ухвал Верховного Суду від 12.09.2025 та 28.10.2025, а також покликається на форс-мажорні обставини, пов`язані з обставинами, які виникли під час військового стану, та просив звільнити його від сплати судового збору.

Верховний Суд ухвалою від 18.12.2025 визнав неповажними причини пропуску на оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №373/733/20, відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору, касаційну скаргу позивача залишив без руху та надав скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: надати документ про сплату судового збору у розмірі 1681,60 грн, або надати документ, який підтверджує про наявність пільг встановлених законом для звільнення від сплати такого; надати обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження; конкретизувати підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з їх належним обґрунтуванням.

Ухвала Верховного Суду від 18.12.2025 була надіслана поштою та отримана позивачем 30.12.2025, згідно з поштовим повідомленням.

Верховний Суд ухвалою від 12.01.2026 касаційну скаргу скаржника повернув особі, яка її подала, у зв`язку з не виконанням вимог ухвали Верховного Суду від 18.12.2025.

09.02.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга скаржника на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025, в якій скаржник просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Разом з касаційною скаргою скаржник надав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень попередніх інстанцій, в якій пропуск строку обґрунтовує тим, що строк на касаційне оскарження пропущено, у зв`язку з виправленням недоліків попередніх ухвал Верховного Суду від 12.09.2025 та 28.10.2025, а також покликається на форс-мажорні обставини, які пов`язані з обставинами, які виникли під час військового стану, а саме, постійними обстрілами та відключенням електроенергії.

Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Надавши оцінку обґрунтуванню заяви про поновлення строку касаційної оскарження, Верховний Суд зазначає про таке.

Повний текст додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025, складений та підписаний 29.07.2025, тобто, кінцевий строк на подання до суду касаційної скарги сплив 28.08.2025.

З моменту складення та підписання додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025 до моменту звернення скаржника з касаційною скаргою втретє пройшло понад 6 місяців.

Згідно зі статтею 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції лише за наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Верховний Суд наголошує, що повернення первинної касаційної скарги не означає можливість повторного звернення до суду касаційної інстанції у будь-який час після такого повернення, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Також колегія суддів зауважує, що недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги, у зв`язку з чим вперше та вдруге подані касаційні скарги ухвалами Верховного Суду від 12.09.2025, 28.10.2025 та 12.01.2026 були повернуті, за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну та не надає особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судових рішень.

Разом з тим пропуск строку на касаційне оскарження, скаржник обґрунтовує форс-мажорними обставинами, які виникли під час військового стану: руйнування критичної інфраструктури, об`єктів електроенергетики, постійними обстрілами.

Оцінивши доводи, наведені скаржником у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із військовим станом, суд зазначає, що такі підстави вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Сам лише факт введення військового стану на території України не може бути визнаний поважною причиною для поновлення процесуального строку без зазначення конкретних обставин та без надання відповідних доказів того, як саме введення військового стану вплинуло на виконанням вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, що в свою чергу, обумовило пропуск строку на подання такої скарги.

Стосовно доводів скаржника щодо постійних обстрілів критичної інфраструктури, які не дали змогу вчасно звернутися із касаційною скаргою, Верховний Суд зазначає, що такі доводи не можуть бути визнані поважною причиною для поновлення строку без надання відповідних доказів на підтвердження обставин, які обумовили пропуск процесуального строку, оскільки обстріли не мають постійного та довготривалого характеру та не доводять фактичну неможливість подання касаційної скарги в строк, передбачений пунктом 4 частини першої статті 329 КАС України.

Таким чином, вказані скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження не дають підстав для висновку про наявність об`єктивних непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному оскарженню судового рішення у цій справі та до того ж не підтверджені належними доказами, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на подання касаційної скарги.

Слід зазначити, що встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства процесуальних обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Виходячи з наведеного, причини пропуску строку на звернення з касаційною скаргою є неповажними.

Заявнику слід надати Суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, зазначивши підстави і причини його пропуску, надавши належні докази, що унеможливили своєчасне вчинення процесуальної дії зі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою у строк, визначений законом. Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Всупереч зазначеної вище законодавчої норми скаржником не додано до касаційної скарги документ про сплату судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України №3674-VI (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом - серпень 2022 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною третьою статті 4 Закону №3674-VI встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлено ставку судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов подано фізичною особою до суду у 2020 році і він містить одну вимогу немайнового характеру та похідну від неї вимогу.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 - 2 102 гривні.

Отже, за подання цієї касаційної скарги має бути сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн (2102*0,4*200% ).

Реквізити для сплати судового збору:

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007

Код класифікації доходів бюджету: 22030102

Найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055)

Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Водночас, скаржник заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги з підстав визначених частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 22 частини 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Судом встановлено, що скаржник звернувся до суду з позовом про визнання незаконними окремих положень рішення Дівичівської сільради від 06.02.2020 №1085-24-VII «Про затвердження Порядку відшкодування надання послуг з електропостачання, водопостачання, водовідведення та теплопостачання на території Дівичівської сільської ради».

З огляду на це, дія Закону України "Про захист прав споживачів" не розповсюджується на спірні відносини, що виключає можливість звільнення позивача від сплати судового збору з цих підстав.

Аналогічна правова позиція щодо поширення дії Закону України "Про захист прав споживачів" на спірні правовідносини, викладена Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 23.04.2018 у справі № 826/13116/17, від 17.09.2018 у справі № 9901/773/18, від 02.11.2018 у справі № 2340/2715/18 та від 20.11.2018 у справі № 814/2363/17.

Будь яких інших підстав для звільнення від сплати судового збору скаржником не зазначено.

За таких обставин касаційну скаргу треба залишити без руху та встановити скаржникові строк для усунення її недоліку у спосіб надсилання на адресу суду документу про сплату судового збору у розмірі 1681,60 грн або надати документ, який підтверджує про наявність пільг встановлених законом для звільнення від сплати такого.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Отже, зміст наведених положень процесуального закону свідчить про те, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частини першої статті 328 КАС України, в касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У силу приписів частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених частини четвертої статті 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. Водночас мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Однак, скаржник не вказує, щодо застосування якої норми права відсутній висновок Верховного Суду. Скаржник не зазначає, які норми матеріального права застосовано судами не правильно і яким чином ці норми слід застосовувати.

Оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржником не зазначено: 1) які саме норми матеріального та/або процесуального права необхідно застосувати для формування вказаного вище висновку; 2) за результатами розгляду касаційної скарги, який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених нею норм матеріального та/або процесуального права.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Тобто, скаржник не навів обов`язкових умов у їх сукупності, передбачених для оскарження судових рішень в касаційному порядку відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Відповідач не вказав на конкретні норми матеріального та/або процесуального права, які були застосовані судом апеляційної інстанції неправильно. Натомість виклав фактичні обставини, процитував положення законодавства.

Отже, скаржнику необхідно конкретизувати підстави оскарження постанови апеляційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 328.

Беручи до уваги те, що касаційна скарга подана без дотримання вимог, встановлених КАС України, таку треба залишити без руху на підставі частини другої статті 332 КАС України та надати скаржникові десятиденний строк з дня вручення йому ухвали про залишення касаційної скарги без руху для усунення зазначених вище недоліків, а саме:

- надати документ про сплату судового збору у розмірі 1681,60 грн, або надати документ, який підтверджує про наявність пільг встановлених законом для звільнення від сплати такого;

- надати обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження;

- конкретизувати підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України з їх належним обґрунтуванням.

Керуючись статтями 169, 328, 329, 332, 338 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку ОСОБА_1 на касаційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №373/733/20.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №373/733/20 залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб