Справа № 380/917/26
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

23 лютого 2026 рокусправа № 380/917/26
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Братичак Уляна Володимирівна, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання нечинними та скасування рішень, визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Мостиської міської ради Львівської області, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Мостиської міської ради Львівської області, які полягають у неодноразовій відмові у наданні ОСОБА_1 пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, без здійснення індивідуальної оцінки його майнового стану та рівня доходів;

- визнати протиправними та скасувати рішення Мостиської міської ради Львівської області щодо розгляду заяви позивача про надання пільги з податку на нерухоме майно для фізичних осіб за п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПКУ, оформлені листами:

№ 3674/02-33 від 20.12.2023 року;

№ 1961/02-33 від 22.07.2024 року;

№ 2915/02-33 від 05.11.2025 року;

№ 3257/02-33 від 10.12.2025 року;

- зобов`язати Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про надання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у встановленому законом порядку з урахуванням правової оцінки, наданої судом;

- зобов`язати Мостиську міську раду застосувати положення п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, не посилаючись на п.п. 12.3.7 п. 12.3 ст. 12 ПКУ;

надати мотивоване рішення з посиланням на встановлені фактичні обставини та норми права, зокрема, Податкового кодексу України;

у разі відповідності заяви та наданих документів законодавчо визначеним умовам, зобов`язати Мостиську міську раду Львівської області прийняти рішення про надання пільги у повному обсязі, що усуває податкове навантаження, відповідно до платоспроможності позивача на 2020-2025 роки;

- визнати протиправним та нечинним у частині застосування до ОСОБА_1 рішення Мостиської міської ради № 4 від 22.06.2021 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» як такого, що у відповідній частині не відповідає вимогам підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України та прийняте з істотним порушенням процедур державної регуляторної політики;

- визнати, що Рішення Мостиської міської ради №4 від 22.06.2021 не може створювати правові наслідки для позивача, оскільки прийняте з істотним порушенням процедур державної регуляторної політики, що унеможливлює його застосування до позивача до моменту усунення таких порушень у передбачений законом спосіб;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управлінням Державної податкової служби у Львівській області від 16.05.2025 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік у сумі 3110,02 грн.

Ухвалою судді від 26.01.2026 відмовлено у відкритті провадження у цій справі в частині наступних позовних вимог:

- визнати протиправними та скасувати рішення Мостиської міської ради Львівської області щодо розгляду заяви позивача про надання пільги з податку на нерухоме майно для фізичних осіб за п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПКУ, оформлене листом №1961/02-33 від 22.07.2024;

- зобов`язати Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.07.2024 про надання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у встановленому законом порядку з урахуванням правової оцінки, наданої судом;

- визнати протиправним та нечинним у частині застосування до ОСОБА_1 рішення Мостиської міської ради № 4 від 22.06.2021 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» як такого, що у відповідній частині не відповідає вимогам підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України та прийняте з істотним порушенням процедур державної регуляторної політики;

- визнати, що Рішення Мостиської міської ради №4 від 22.06.2021 не може створювати правові наслідки для позивача, оскільки прийняте з істотним порушенням процедур державної регуляторної політики, що унеможливлює його застосування до позивача до моменту усунення таких порушень у передбачений законом спосіб.

Ухвалою судді від 26.01.2026 позовну заяву залишено без руху на підставі статей 123 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог, а також несплатою судового збору.

Ухвалою судді від 06.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу в частині наступних позовних вимог:

- визнати протиправними та скасувати рішення Мостиської міської ради Львівської області щодо розгляду заяви позивача про надання пільги з податку на нерухоме майно для фізичних осіб за п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПКУ, оформлене листом:

№ 3674/02-33 від 20.12.2023 року.

Відтак, спірними у даній справі залишаються наступні позовні вимоги:

- визнати протиправними дії Мостиської міської ради Львівської області, які полягають у неодноразовій відмові у наданні ОСОБА_1 пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, без здійснення індивідуальної оцінки його майнового стану та рівня доходів;

- визнати протиправними та скасувати рішення Мостиської міської ради Львівської області щодо розгляду заяви позивача про надання пільги з податку на нерухоме майно для фізичних осіб за п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПКУ, оформлені листами:

№ 2915/02-33 від 05.11.2025 року;

№ 3257/02-33 від 10.12.2025 року;

- зобов`язати Мостиську міську раду Львівської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про надання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у встановленому законом порядку з урахуванням правової оцінки, наданої судом;

- зобов`язати Мостиську міську раду застосувати положення п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, не посилаючись на п.п. 12.3.7 п. 12.3 ст. 12 ПКУ;

надати мотивоване рішення з посиланням на встановлені фактичні обставини та норми права, зокрема, Податкового кодексу України;

у разі відповідності заяви та наданих документів законодавчо визначеним умовам, зобов`язати Мостиську міську раду Львівської області прийняти рішення про надання пільги у повному обсязі, що усуває податкове навантаження, відповідно до платоспроможності позивача на 2020-2025 роки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управлінням Державної податкової служби у Львівській області від 16.05.2025 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік у сумі 3110,02 грн.

Ухвалою судді від 26.01.2026 позовну заяву залишено без руху на підставі статей 123 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог, а також несплатою судового збору.

Вказаною ухвалою судом також частково задоволено клопотання позивача щодо звільнення від сплати судового збору та зменшено йому суму судового збору за подання позовної заяви у цій справі до 2803,93 грн, що не перевищує 5% від його доходу за попередній календарний рік.

02.02.2026 від представника позивача до суду надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору та поновлення строку на оскарження податкового повідомлення-рішення від 16.05.2025.

Ухвалою судді від 06.02.2026 продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №380/917/26 за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання нечинними та скасування рішень, визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 на десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для надання в канцелярію Львівського окружного адміністративного суду (вул.Чоловського, 2, м.Львів, 79018):

- документа про сплату судового збору за подання адміністративного позову (2803,93 грн) або доказів наявності підстав для звільнення від сплати судового збору;

- доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом в частині позовних вимог про оскарження податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 16.05.2025.

Постановляючи вказану ухвалу щодо наявності підстав для відстрочення сплати судового збору суд дійшов висновку, що в ухвалі судді від 26.01.2026 про залишення позовної заяви без руху, судом вже було частково задоволено клопотання позивача щодо звільнення від сплати судового збору та зменшено йому суму судового збору за подання позовної заяви у цій справі до 2803,93 грн, що не перевищує 5% від його доходу за попередній календарний рік.

Окрім цього, з урахуванням ухвали судді про повернення позовної заяви в частині позовних вимог від 06.02.2026, дана сума є меншою за заявлені позивачем дві вимоги немайнового характеру та одну майнову вимогу, які залишаються спірними в даній справі 3194,88 грн (3328,00 грн * 0,4 *0,8 * 3).

Як вже згадувалося вище, питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

За змістом вказаної статті існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може, зокрема відстрочити сплату судового збору на певний строк.

Однак, під жодну з перелічених у частині першій статті 8 Закону України «Про судовий збір» умов позивач не підпадає, адже сума судового збору вже зменшена та не перевищує 5 відсотків розміру його доходу за попередній календарний рік, водночас доказів наявності у позивача інших умов, перелічених у згаданій статті не надано.

При цьому, чинним законодавством не передбачено можливості суду зменшувати, відстрочувати, розстрочувати або ж повністю звільняти позивачів від сплати судового збору для оплати комунальних послуг, купівлі продуктів чи ліків, а тому доводи представника позивача в цій частині є необґрунтованими.

Щодо строку звернення до суду з позовними вимогами про оскарження податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 16.05.2025, судом надано можливість представнику позивача надати додаткові докази.

09.02.2026 та 16.02.2026 до суду від представника позивача надійшли клопотання про долучення доказів та клопотання про звільнення від сплати судового збору.

На підтвердження дотримання строків звернення до суду з цим позовом щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 16.05.2025 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік у сумі 3110,02 грн представником позивача долучено лист Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 09.02.2026 про те, що ППР від 16.05.2025 №0-1333 на суму 3310,2 гривень вручено ОСОБА_1 в системі ІКС «Податковий блок» 24.10.2025.

Щодо звільнення від сплати судового збору повторно зазначає, що щомісячний дохід позивача повністю йде на обов`язкові витрати: комунальні послуги, харчування, ліки, про що надає відповідні квитанції.

Вирішуючи подані заяви, суд зазначає наступне.

Щодо строку звернення.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 26.01.2026 суддею зазначено, що згідно з ч.1ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, з матеріалів справи судом було встановлено, що позивачем серед іншого оскаржується податкове повідомлення-рішення Головного Управлінням Державної податкової служби у Львівській області від 16.05.2025 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік у сумі 3110,02 грн.

Водночас, до суду з цим позовом позивач звернувся лише 16.01.2026.

Поряд з цим, суд враховує, що згідно з листом Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 09.02.2026, оскаржуване ППР вручено ОСОБА_1 лише 24.10.2025.

З огляду на вказане, необхідно дійти висновку, що позивачем не пропущено шестимісячного строку звернення до суду в частині позовних вимог про оскарження податкового повідомлення-рішення від 16.05.2025 №0-1333 на суму 3310,2 гривень.

Щодо судового збору.

Як вже йшлося в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 26.01.2026, а також з питань продовження процесуального строку від 06.02.2026, згідно з ч.1 ст.133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на невизначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі Закон №3674-VI).

Вказаним вище Законом визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

Водночас, питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Як вбачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18.

За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, яке у розумінні практики Європейського суду з прав людини не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими (рішенням від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (заява № 28249/95)).

Важкий майновий стан сторони входить до предмета доказування і, відповідно, має бути підтверджений належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказами.

Для застосування судом ч.1 ст. 133 КАС України та Закону № 3674-VI повинні бути відповідні правові підстави.

Так, в ухвалі судді від 26.01.2026 про залишення позовної заяви без руху, судом вже було частково задоволено клопотання позивача щодо звільнення від сплати судового збору та зменшено йому суму судового збору за подання позовної заяви у цій справі до 2803,93 грн, що не перевищує 5% від його доходу за попередній календарний рік.

Окрім цього, з урахуванням ухвали судді про повернення позовної заяви в частині позовних вимог від 06.02.2026, дана сума є меншою за заявлені позивачем дві вимоги немайнового характеру та одну майнову вимогу, які залишаються спірними в даній справі 3194,88 грн (3328,00 грн * 0,4 *0,8 * 3).

Як вже згадувалося вище, питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

За змістом вказаної статті існує три обов`язкові умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може, зокрема звільнити від сплати судового збору.

Однак, під жодну з перелічених у частині першій статті 8 Закону України «Про судовий збір» умов позивач не підпадає, адже сума судового збору вже зменшена та не перевищує 5 відсотків розміру його доходу за попередній календарний рік, водночас доказів наявності у позивача інших умов, перелічених у згаданій статті не надано.

При цьому, чинним законодавством не передбачено можливості суду зменшувати, відстрочувати, розстрочувати або ж повністю звільняти позивачів від сплати судового збору для оплати комунальних послуг, купівлі продуктів чи ліків, а тому доводи представника позивача в цій частині є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово зауважував, що вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом (Постанова КАС ВС від 05.12.2025 у справі № 380/14720/22).

Наведені вище обставини унеможливлюють суд застосувати статтю 8 Закону України «Про судовий збір» та повторно вирішити питання про звільнення від сплати судового збору.

Водночас, доказів наявності підстав, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір», які безумовно звільняють сторону від сплати судового збору позивач до суду так і не надав.

Враховуючи вищенаведене, клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 4 та ч. 5 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, оскільки недоліки позовної заяви, на які вказано в ухвалі судді від 06.02.2026 у встановлений судом п`ятиденний строк позивач не усунув, а підстав для повного звільнення останнього від сплати судового збору суд не вбачає, то позовна заява відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України підлягає поверненню позивачеві, якому слід роз`яснити, що згідно ч.8 ст.169 вищевказаного Кодексу, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст.169, 171, 243, 248, 250, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

позовну заяву ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання нечинними та скасування рішень, визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна