Справа № 120/5234/25
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 лютого 2026 р. Справа № 120/5234/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо виплати допомоги у зв`язку із нещасним випадком на виробництві.

Ухвалою суду від 22.04.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

16.05.2025 представником відповідача до суду подано відзив на адміністративний позов, яким заперечує заявлені позовні вимоги. Також, відповідач зауважує, що згідно Акту Н-1/П від 19.02.2024 р. (пункт 8) комісією з розслідування обставин нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 визнано особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони праці. Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 36 Закону №1105- ХІV та згідно з пунктом третім розділу VIII Порядку № 4-1, якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров`я настало не лише з вини роботодавця, а і внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової страхової виплати зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більш як на 50 відсотків. У цьому випадку до документів додається протокол засідання комісії із зазначенням відсотка зменшення одноразової допомоги.

Враховуючи викладене, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.11.2024 р., в зв`язку з відсутністю у поданих ним документах протоколу засідання комісії із зазначенням відсотка зменшення одноразової допомоги, у Головного управління відсутні правові підстави для призначення йому одноразової допомоги потерпілому в разі стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 12.09.2023 ОСОБА_1 отримав травму під час виконання професійних обов`язків.

Відповідно до Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/ сталася) від 19.02.2024 року, форма Н-1/П, нещасний випадок, що стався 12 вересня 2023 року з позивачем, визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом. А також, визнано, що ОСОБА_1 є особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони праці.

Позивач 26.11.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення /перерахунок/ продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійне захворювання).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 07.12.2024 № 0200-0312-8/127215 ОСОБА_1 повідомлено про те, що відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 36 Закону №105- XIV та згідно з пунктом третім розділу VIII Порядку № 4-1, якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров`я настало не лише з вини роботодавця, а і внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової страхової виплати зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більш як на 50 відсотків. У цьому випадку до документів додається протокол засідання комісії із зазначенням відсотка зменшення одноразової допомоги.

Враховуючи викладене, за наслідками розгляду заяви від 26.11.2024 у зв`язку з відсутністю у поданих ОСОБА_1 документах протоколу засідання комісії із зазначенням відсотка зменшення одноразової допомоги, у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відсутні правові підстави для призначення одноразової допомоги потерпілому в разі стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

17.12.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, в якій просив надати розрахунок призначеної щомісячної страхової виплати та просив роз`яснити, яка комісія повинна надати протокол про зменшення одноразової допомоги.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.01.2025 №342-16190/I1-02/8-0200/25 ОСОБА_1 було роз`яснено про те, що оскільки позивача визнано особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони праці, тому за відсутності протоколу, з метою забезпечення права потерпілого на отримання страхових виплат, у разі його згоди, одноразова допомога може бути призначена у розмірі, зменшеному на 50%. Своє рішення застрахована особа може подати до органу Пенсійного фонду України у формі заяви, в якій зазначає своє прізвище, ім`я, по батькові, вказує на відсутність протоколу засідання комісії щодо розміру відсотка зменшення одноразової допомоги по страховому випадку та своє бажання щодо призначення одноразової допомоги із зменшенням розміру на 50% внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці.

Крім того зазначено про те, що листом Головного управління від 07.12.2024 позивачу було роз`яснено умови отримання одноразової допомоги відповідно до чинного законодавства, оскільки до звернення від 26.11.2024 не було надано протокол засідання комісії із зазначенням відсотка зменшення одноразової допомоги із зменшенням розміру на 50%, внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці, що унеможливлює здійснення розрахунку одноразової допомоги.

Не погоджуючись з наданим відповідями Пенсійного фонду, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхуванню від нещасного випадку підлягають: особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) (крім домашніх працівників, які не беруть добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.

Статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.

В окремих випадках, за наявності підстав, уповноважений орган управління може визнати страховим випадком захворювання, не внесене до переліку професійних захворювань, якщо на момент прийняття рішення медична наука має нові відомості, які дають підстави вважати це захворювання професійним.

Порядок прийняття рішення про визнання страховим випадком захворювання, не внесеного до переліку професійних захворювань, встановлюється постановою Пенсійного фонду України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Порушення застрахованою особою правил охорони праці, що спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов`язань перед потерпілим.

При цьому, визначено, що страхові виплати складаються із:

1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;

5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно норм статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ступінь втрати працездатності потерпілим визначається експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи під час проведення такого оцінювання.

Ступінь втрати працездатності потерпілим визначається у відсотках втрати працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я, з урахуванням (за наявності) результатів заключного реабілітаційного обстеження в рамках отримання реабілітаційної допомоги відповідно до Закону України "Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я".

Позачергове оцінювання повсякденного функціонування особи проводиться за заявою потерпілого. У випадках, визначених законом, проводиться перевірка обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання повсякденного функціонування особи.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячної заробітної плати, яку потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати.

Максимальний розмір щомісячної страхової виплати після проведеного перерахування відповідно до частини другої статті 31 цього Закону не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати.

Мінімальний розмір призначеної щомісячної страхової виплати потерпілому у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути меншим за мінімальну заробітну плату.

У разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої вiдпoвiднo до законодавства, уповноважений орган управління здійснює потерпілому одноразову страхову виплату, розмір якої визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з розрахунку семи мінімальних заробітних плат, встановлених законом на день настання права потерпілого на страхову виплату.

У разі якщо за результатами оцінювання функціонування особи потерпілому встановлюється вищий ступінь стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, такому потерпілому здійснюється одноразова страхова виплата, розмір якої визначається відповідно до відсотка, на який збільшено ступінь втрати працездатності порівняно з попереднім результатом медико-соціальної експертизи або оцінювання повсякденного функціонування особи, виходячи з розрахунку семи мінімальних заробітних плат, встановлених законом на день настання права потерпілого на страхову виплату.

Якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров`я настало не лише з вини роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової страхової виплати зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більш як на 50 відсотків. Потерпілим, які мають право на одночасне отримання одноразової страхової виплати згідно з цим Законом та одноразової страхової виплати згідно з іншими законами України, здійснюється одна страхова виплата за їхнім вибором.

Статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління заяву (у паперовій або електронній формі) про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. Заява в електронній формі подається через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України. Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.

Територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі поданої в електронній або паперовій формі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:

1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;

2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;

3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;

4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;

5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;

6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;

7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;

8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;

9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;

10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Згідно статті 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» унормовано, що уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо:

1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;

2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;

3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.

Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Крім того, порядком призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності № 4-1 від 26.01.2024, визначено механізм призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності: допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Так, пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4-1 визначено, що заява про призначення, перерахування, продовження та здійснення страхових виплат (крім виплат, які призначаються страхувальником) подається потерпілим або особою, яка має право на страхові виплати у разі смерті потерпілого, особисто або через уповноваженого представника до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає страхову виплату) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пунктом 3 розділу ІІ порядку № 4-1 унормовано, що незалежно від виду страхової виплати, щодо якої звертається особа, під час подання заяви особа надає:

паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України);

свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України) у разі призначення виплат на дитину;

документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті).

Особа може пред`явити копію документа, що засвідчує реєстрацію особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, у тому числі в електронній формі.

Інформація, що міститься в державних електронних інформаційних ресурсах, отримується шляхом електронної інформаційної взаємодії або направлення запитів до власників (розпорядників) зазначених відомостей.

Електронна інформаційна взаємодія здійснюється засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.

Пунктом 8 розділу ІІ порядку № 4-1 визначено, якщо орган, що призначає страхову виплату, не отримав відомості, необхідні для призначення страхової виплати, із інформаційних систем органів державної влади, державних реєстрів або баз даних, особа, яка звертається за страховою виплатою або компенсацією, має право надати документи, що підтверджують ці відомості.

Якщо до заяви додані не всі необхідні документи, орган, що призначає страхову виплату, письмово повідомляє заявника, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві робиться відповідний запис. У разі подання заяви через вебпортал Пенсійного фонду або Портал Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу Пенсійного фонду або засобами Порталу Дія (у разі наявності технічної можливості).

Пунктом 10 порядку № 4-1 визначено, що при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує особу заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення, перерахування, продовження та здійснення страхових виплат;

реєструє заяву, перевіряє її зміст, належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта чи іншого документа, який посвідчує особу;

сканує документи, при цьому скановані копії повинні відповідати оригіналам та бути придатними для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного тексту документа та його реквізитів);

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних інформаційних систем органів державної влади, державних реєстрів або баз даних;

видає особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних документів, пам`ятку одержувача страхової виплати (додаток 6 до цього Порядку). Скановані розписка та пам`ятка зберігаються в електронній справі про страхові виплати.

Працівник сервісного центру не пізніше двох робочих днів після отримання інформації про відсутність та/або наявність розбіжностей відомостей про заявника у відповідних інформаційних системах органів державної влади, державних реєстрах або базах даних повідомляє особу у вибраний нею спосіб про перелік відсутніх документів та строк, у який їх необхідно подати.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів, за умови їх наявності у повному обсязі, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає страхову виплату, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) та електронну справу про страхові виплати.

Отже, повертаючись до предмета спору у цій справі, згідно з Актом Н-1/П від 19.02.2024 комісією з розслідування обставин нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 визнано особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони праці.

У зв`язку із чим на звернення позивача із заявою від 17.12.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом від 09.01.2025 № 342-16190/I1-02/8-0200/25 повідомило ОСОБА_1 про те, що, оскільки позивача визнано особою, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони праці, за відсутності протоколу засідання комісії, з метою забезпечення права потерпілого на отримання страхових виплат, у разі його згоди одноразова допомога може бути призначена у розмірі, зменшеному на 50 %. Своє рішення застрахована особа може подати до органу Пенсійного фонду України у формі заяви, у якій зазначає свої прізвище, ім`я, по батькові, вказує на відсутність протоколу засідання комісії щодо визначення відсотка зменшення одноразової допомоги та висловлює бажання щодо призначення одноразової допомоги зі зменшенням її розміру на 50 % у зв`язку з порушенням нормативно-правових актів з охорони праці.

Разом із тим, суд не погоджується з позицією відповідача та акцентує увагу на тому, що відповідно до положень статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для призначення страхових виплат потерпілий подає до уповноваженого органу управління заяву (у паперовій або електронній формі) про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.

При цьому законодавством передбачено, що територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі поданої заяви (в електронній або паперовій формі) та відомостей, отриманих шляхом автоматизованого обміну даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ та організацій, зокрема даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності.

Отже, з аналізу зазначених норм законодавства суд не встановив обов`язку позивача подавати протокол засідання комісії із зазначенням відсотка зменшення одноразової допомоги, як умову для призначення страхових виплат.

Водночас, суд звертає увагу на те, що наведеними вище нормами законодавства визначено обов`язок працівника сервісного центру під час прийняття документів надсилати запити для отримання необхідних відомостей із відповідних інформаційних систем органів державної влади, державних реєстрів або баз даних.

Крім того, працівник сервісного центру не пізніше ніж через два робочі дні після отримання інформації про відсутність та/або наявність розбіжностей у відомостях щодо заявника зобов`язаний повідомити особу у вибраний нею спосіб про перелік відсутніх документів та встановити строк, у який їх необхідно подати.

Однак із наявних матеріалів справи суд не встановив, що відповідальний працівник відповідача вчинив усі передбачені законодавством дії для отримання необхідного протоколу засідання комісії із зазначенням відсотка зменшення одноразової допомоги. Також не встановлено, що позивачу було надано строк для подання відсутніх документів. Натомість обов`язок щодо отримання такого документа фактично було покладено безпосередньо на заявника.

Виходячи із зазначеного, суд вважає, що слід визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що полягає у невчиненні передбачених законодавством дій щодо належного розгляду заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з урахуванням правової оцінки, наданої судом, та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову у визначений судом спосіб.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги. При цьому на суд покладається обов`язок перевірити розмір цих витрат на предмет їх обґрунтованості та пропорційності.

Так, як з`ясовано судом із матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, яка надавалась адвокатом Шевчуком В.О. в сумі 4000 грн.

На підтвердження цих витрат стороною позивача надано: договір про надання правничої допомоги № 04/2025 від 22.01.2025, який укладено між ОСОБА_1 (замовник) та Шевчуком В.О. (адвокатом).

Пунктом 3 договору визначено ціну виконаної роботи щодо надання правничої допомоги в межах даної адміністративної справи, яка становить фіксовану суму 4000 грн.

Також, надано акт надання послуг № 04/25 від 22.01.2025, яким визначено, що було надано 1 послугу з надання правничої (правової) допомоги на суму 4000 грн.

Рахунок фактуру № 04/25 від 22.01.2025 зі сплати 4000 грн.

Платіжну інструкцію № 697736832 від 22.01.2025 про сплату 4000 грн за надання правничої допомоги.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

В той же час з огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі N 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268). Відповідно до іншого рішення ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, кількість доказів та фактичних даних, які підлягали дослідженню адвокатом, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що полягає у невчиненні передбачених законодавством дій щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.11.2024 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати з оплати послуг адвоката в сумі 2000 грн. (дві тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Рішення суду сформовано: 25.02.2026.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна