Справа № 200/9719/25
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року Справа№200/9719/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України оформлене Протоколом від 19.11.2025, (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України повторно розглянути заяву громадянина України ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 від 01.05.2025 (яка зареєстрована відповідачем 02.05.2025) про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

- зобов`язати Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання чинності рішення суду.

В обґрунтування позову зазначено, що у провадженні СВ відділення поліції №2 Покровського РУНП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження №0002196 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини), в даному кримінальному провадженні позивача визнано потерпілим.

Листом Міністерства розвитку громад та територій України № 30447/7/10-25 від 21.11.2025 позивача було повідомлено про результати розгляду його заяви від 02.05.2025 про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України. У зазначеному листі Міністерство, посилаючись на пункт 7 Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2022 №1281, зазначило, що рішення про встановлення факту позбавлення особистої свободи вважається прийнятим у разі, якщо за нього проголосувало більше половини присутніх членів Комісії, а за відсутності достатньої кількості голосів факт позбавлення свободи вважається непідтвердженим. Як вказано у листі, на засіданні Комісії, яке відбулося 19.11.2025, було розглянуто заяву позивача та додані до неї документи. За результатами дослідження поданих матеріалів Комісією прийнято рішення про непідтвердження факту позбавлення позивача особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, мотивуючи це відсутністю у наданих додатках документів, які підтверджують здійснення позивачем діяльності або факт вчинення щодо нього дій, передбачених підпунктами «а» та «б» пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей». Аналогічна відповідь надана представнику позивача за № 30529/7/10-25 від 21.11.2025 у відповідь на адвокатський запит, де також роз`яснено неможливість направлення копії витягу з Протоколу засідання Комісії, оскільки запитувана інформація належить до інформації з обмеженим доступом і має гриф «Для службового користування».

Позивач, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами у строк, передбачений ст. 258 КАС України.

До суду надійшов відзив від Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України, де зазначено про необґрунтованість доводів позивача та викладено прохання у позові відмовити з огляду на таке.

Надані заявником до матеріалів справи документи не містять доказів того, що ОСОБА_1 перебував в місцях позбавлення особистої свободи саме через здійснення ним діяльності або вчинення по відношенню до нього дій, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 2 частини першої статті 2 Закону.

Так, звертаючись до Комісії із Заявою ОСОБА_1 зосередився виключно на обставинах затримання, утримання в неволі та заподіяння йому фізичних і моральних страждань, але повністю оминає необхідний елемент причинно-наслідкового зв`язку між таким позбавленням свободи та його участю у будь-якій із трьох визначених законом форм діяльності. За відсутності доказів особистої та безпосередньої участі у зазначеній діяльності, Комісія не має об`єктивної можливості підтвердити факт позбавлення свободи саме у зазначенні, визначеному Законом.

При цьому, надані заявником до матеріалів справи документи не містять жодних підтверджень від МКЧХ, будь яких інших громадських організацій, окупаційних органів влади (наприклад, рішення окупаційного суду про арешт особи, протокол затримання, обвинувальний висновок тощо) чи свідчень громадян про перебування позивача у місцях позбавлення особистої свободи та/або які перебували разом з позивачем у місцях позбавлення особистої свободи, що в свою чергу не дає змоги підтвердити встановлення такого факту.

Більше того, ОСОБА_1 у своїй заяві зазначає, що його було затримано під час походу за покупками, а не за проваджувану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану з відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України.

Крім того, ОСОБА_1 до заяви не надано жодних доказів, які б свідчили про здійснення ним захисту прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через провадження вищезазначеної діяльності.

Також, варто зазначити про безпідставність посилань позивача на листи Глобального фонду тих, хто пережили насильство та Фонду імені доктора Деніса Муквеге від 07.03.2025 та Благодійної організації «Благодійний фонд «Фонд сім`ї ОСОБА_2 » як на підтвердження встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, оскільки такий факт встановлюється виключно Комісією відповідно до приписів Закону.

Більше того, такі листи не є належним підтвердженням перебування ОСОБА_1 в місцях позбавлення особистої свободи саме через здійснення ним діяльності або вчинення по відношенню до нього дій, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 2 частини першої статті 2 Закону.

Крім цього, зазначений факт не підтверджується і довідкою № 1 від 01.05.2025 про встановлення статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми, оскільки основні напрями державної політики та засади міжнародного співробітництва у сфері протидії торгівлі людьми регулюються Законом України «Про протидію торгівлі людьми», іншими законами і міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами, в той час як правовідносини з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України регулюються нормами Закону та інших нормативно-правових актів прийнятих на його виконання.

Відповідно до статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, докази повинні бути належними та допустимими. Заявник, відповідно до закону, зобов`язаний надати документи, які можуть бути використані як беззаперечні підтвердження обставин, на які він посилається.

Отже, щодо позовних вимог ОСОБА_1 варто зазначити наступне. Правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 17.04.2019 у справі № 342/158/17 є те, що протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно- правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Таким чином, у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності Комісії не вбачається, адже заяву позивача та додані до неї документи розглянуто, за результатом розгляду яких Комісією прийнято рішення. При цьому, за переліченими вище нормами, таке рішення Комісії залежить лише від документів, які надаються на розгляд Комісії власне позивачем.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що Закон не вимагає доведення реальної наявності такої загрози. Достатнім є встановлення того, що окупаційна сторона діяла, виходячи з уявлення про її існування, що повністю відповідає диспозиції підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 2 Закону.

Позивач у своїй заяві про встановлення факту детально описав обставини насильницького затримання, утримання в нелюдських умовах, застосування фізичного та психологічного насильства, вимагання грошових коштів, що за своєю природою відповідає ознакам незаконних дій держави-агресора. Проте Комісія безпідставно ототожнила підпункт «б» із вимогами підпункту «а», чим порушила принцип системного тлумачення Закону.

У період з 09.02.2026 по 13.02.2026 суддя Зеленов А.С. проходив тижневу підготовку для підтримання кваліфікації суддів окружних адміністративних судів у Національній школі суддів України.

Судом установлено такі фактичні обставини у справі.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, паспорт серія НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: адреса АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся до Міністерства розвитку громад та територій України із заявою про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (для громадян, які є цивільними особами), датована 01.05.2025 та доданими до неї документами, за змістом якої просив встановити факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України. Дата позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України 23.03.2015, дата звільнення 01.04.2015.

В обґрунтування навів такі обставини. На час позбавлення особистої свободи працював юристом та з 2005 року адвокатом. 23.03.2015 у місті Торез затриманий озброєними представниками незаконного збройного формування так званої ДНР. Перебував у полоні з 23.03.2015 до 01.04.2015. Під час перебування у полоні зазнав психологічного тиску, тортур та насилля. У якості підстав затримання вказав професійну діяльність. Після звільнення з полону виїхав на підконтрольну Уряду України територію. Також у заяві навів перелік свідків, які можуть підтвердити факт позбавлення особистої свободи.

До заява було долучено: копію паспорта ОСОБА_1 ; Копію довідки РНОКПП - ОСОБА_1 ; копії Довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 05.07.2016, 27.09.2019, 28.03.2022, 29.07.2024 р.р; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність - ОСОБА_1 ; згоду на обробку персональних даних; копію Листа-відповіді від СУ ГУ НП в Донецькій області від 11.02.2025; копію витягу з ЄРДР № 0002196 від 24.11.2024; копію Листа-відповіді від ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 18.02.2025; копію протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 ; копію пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність - адвоката Лисенко Л.В.; копію угоди № 01/03 про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом від 01.03.2024; копію угоди № 31/01 про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом від 31.01.2025; копію протоколу опитування ОСОБА_3 від 30.09.2024; копію паспорта ОСОБА_3 ; копії Довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 від 12.07.2016, 10.01.2020 р.р; копію протоколу опитування ОСОБА_4 від 22.03.2025; копію повідомлення ДП «Український національний центр розбудови миру» про перебування ОСОБА_4 у полоні; копію паспорта ОСОБА_4 ; копію довідки з єдиного державного демографічного реєстру щодо ОСОБА_4 ; копію протоколу опитування ОСОБА_5 від 26.02.2025; копію паспорта ОСОБА_5 ; копію відповіді від 07.03.2025 міжнародного фонду «Global Surviors Fund», щодо встановлення факту грубого порушення прав людини та особистої недоторканності та виплати грошової компенсації у зв`язку з позбавленням особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; копію листа БО «БФ «Фонд сім`ї ОСОБА_2 »; виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 795/2765, де в анамнезі хвороби викладено обставини отримання тілесних ушкоджень від 17.02.2025; консультаційний висновок спеціаліста-травматолога від 16.08.2024; консультаційний висновок спеціаліста-ендокринолога від 12.08.2024; копію довідки про встановлення статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми - ОСОБА_1 ; копію повідомлення Національної соціальної сервісної служби України щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми.

За результатами розгляду звернення Міністерством розвитку громад та територій України, листом № 12678/7/10-25 від 28.05.2025, підписаним заступником Міністра, позивача було поінформовано про те, що його заява про встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України разом із супровідними документами отримана та буде винесена на розгляд найближчого засідання Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи; при цьому Міністерство додатково запросило документи, що підтверджують здійснення мною діяльності, передбаченої підпунктами «а» та «б» пункту 2 частини першої статті 2 Закону, а також інформацію щодо стадії відповідного кримінального провадження.

У відповідь на лист Міністерства розвитку громад та територій України № 12678/7/10-25 від 28.05.2025 Позивач 28 травня 2025 року надав письмову відповідь, у якій повідомив, що у провадженні слідчого відділення поліції № 2 Покровського РУНП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження №0002196 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини). У межах цього провадження жодній особі підозру не повідомлено, обвинувальний акт до суду не скеровано, досудове розслідування триває, а позивач має процесуальний статус потерпілого.

Листом Міністерства розвитку громад та територій України № 30447/7/10-25 від 21.11.2025 позивача було повідомлено про результати розгляду його заяви від 02.05.2025 про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України. У зазначеному листі Міністерство, посилаючись на пункт 7 Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2022 №1281, зазначило, що рішення про встановлення факту позбавлення особистої свободи вважається прийнятим у разі, якщо за нього проголосувало більше половини присутніх членів Комісії, а за відсутності достатньої кількості голосів факт позбавлення свободи вважається непідтвердженим.

Як вказано у листі, на засіданні Комісії, яке відбулося 19.11.2025, було розглянуто заяву позивача та додані до неї документи. За результатами дослідження поданих матеріалів Комісією прийнято рішення про непідтвердження факту позбавлення позивача особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, мотивуючи це відсутністю у наданих додатках документів, які підтверджують здійснення позивачем діяльності або факт вчинення щодо нього дій, передбачених підпунктами «а» та «б» пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей».

Аналогічна відповідь надана представнику позивача за № 30529/7/10-25 від 21.11.2025 у відповідь на адвокатський запит, де також роз`яснено неможливість направлення копії витягу з Протоколу засідання Комісії, оскільки запитувана інформація належить до інформації з обмеженим доступом і має гриф «Для службового користування».

Ухвало суду від 15.12.2025, крім іншого, витребувано від відповідача належним чином засвідчений витяг з протоколу засідання Комісії від 19.11.2025 у частині розгляду заяви ОСОБА_1 та рішення щодо непідтвердження факту позбавлення особистої ОСОБА_1 .

Зазначений витяг з протоколу відповідачем суду не наданий.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей від 26.01.2022 №2010-ІХ (далі - Закон №2010-ІХ) визначає основи соціального і правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а також членів їхніх сімей.

Приписами ч.1 ст. 2 Закону №2010-ІХ визначено, що дія цього Закону поширюється на:

- громадян України яких було позбавлено особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із захистом державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України внаслідок збройної агресії проти України, які належать до складу сил безпеки і сил оборони України та до однієї з категорій осіб, визначених Женевською конвенцією про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949 року та Додатковим протоколом до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року на громадян України;

- які є цивільними особами, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, яких було позбавлено особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями під час перебування на тимчасово окупованих територіях України або на території держави-агресора:

а) у зв`язку із здійсненням такими громадянами діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за здійснювану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану із відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, якщо були підстави вважати, що здійснення такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями;

б) у зв`язку з незаконними діями держави-агресора, її органів, підрозділів, формувань, інших утворень з явною або прихованою метою спонукання України, іншої держави, державного органу, організації, у тому числі міжнародної, юридичних або фізичних осіб до дій або утримання від здійснення дій як умови звільнення громадянина України.

Згідно із статтею 3 Закону №2010-ІХ прийняття рішень з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України здійснюється Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі - Комісія).

Комісія утворюється при центральному органі виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України.

Комісія здійснює діяльність відповідно до Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яке затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України.

Положеннями ст. 4 Закону №2010-ІХ визначено перелік документів та відомостей, які є підставою для встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України відповідно до п. 1, п.2 ч.1 ст. 2 цього Закону.

Підставою для встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону є такі документи:

1) заява особи або її законного представника, або члена сім`ї особи, подана за зразком, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України;

2) один із таких документів:

а) довідка Міністерства оборони України, іншого центрального органу виконавчої влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, або правоохоронного органу чи державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями, командира підрозділу Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями, оформлена за зразком та в порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України, про те, що військовослужбовець або інша особа, визначена пунктом 1 частини першої статті 2 цього Закону, перебуває (перебувала) в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, із зазначенням строку позбавлення особистої свободи, або інтернована у нейтральних державах;

б) документ, що підтверджує участь особи як члена добровольчого загону (формування) в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, із зазначенням строку перебування в місцях несвободи, або інтернована у нейтральних державах;

3) витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);

4) повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи.

Підставою для встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону є такі документи:

1) заява особи або її законного представника, або члена сім`ї особи, подана за зразком, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій України;

2) документи та/або відомості, що підтверджують факт (факти) порушення норм Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року стосовно заявника при його захопленні, незаконному затриманні, незаконному арешті, незаконному триманні або іншим чином незаконному позбавленні особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами і формуваннями, іншими утвореннями, у зв`язку із здійсненням такою особою діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за здійснювану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану з відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, та про підтвердження дійсності підстав вважати, що здійснення такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями;

3) витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);

4) повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи.

Згідно із ч. 6 ст. 4 Закону №2010-ІХ під час розгляду заяв Комісією беруться до уваги:

1) інформація, відомості та/або дані, надані особою (заявником), її законним представником, іншою близькою особою, адвокатом чи іншим представником заявника за договором;

2) документи (довідки) щодо достовірності відомостей (інформації), наведених особою та/або стосовно особи, надані центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами на запит Комісії;

3) рішення з відповідних питань міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною;

4) інша інформація, надана чи оприлюднена міжнародними, правозахисними та іншими організаціями.

У разі потреби Комісія заслуховує пояснення осіб, стосовно яких подані документи та/або відомості, та/або свідків, законного представника особи, іншої близької особи, адвоката чи іншого представника заявника, які надали Комісії свідчення, інформацію, відомості.

Положеннями ч.7 ст. 4 Закону №2010-ІХ визначено, що за результатами розгляду поданих заяв, документів та/або відомостей з підстав, визначених частинами першою - п`ятою цієї статті, Комісія приймає рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

При прийнятті рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України Комісія встановлює дату початку строку позбавлення особи особистої свободи, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дату її звільнення.

Також суд зазначає, що згідно із пунктом 1 Положення про Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2022 № 1281 у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України утворюється при Мінреінтеграції з метою виконання завдань, визначених Законом України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей.

Відповідно до пункту 3 Положення, завданнями Комісії є:

1) розгляд заяв та матеріалів (довідки, інформація, інші документи), визначених пунктами 8, 9, 11 цього Положення, щодо встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

2) прийняття рішень про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

3) прийняття рішень про визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

4) проведення аналізу практики застосування законодавства з питань соціального та правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

5) встановлення дати початку строку позбавлення особи особистої свободи під час прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дати її звільнення з урахуванням положень, зазначених у пункті 15 цього Положення.

Згідно п. 4 Положення , комісія для виконання покладених на неї завдань має право:

1) залучати до своєї роботи представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань, наукових та інших установ, а також окремих фахівців за їх згодою;

2) одержувати безоплатно від центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб інформацію, документи та матеріали, необхідні для виконання покладених на Комісію завдань, у строк не більше 15 календарних днів, а якщо це стосується надання великого обсягу інформації, документів та матеріалів, - не більше 30 календарних днів з дня надходження відповідного звернення Комісії до відповідного органу, посадової особи;

3) приймати рішення про надання коштів для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що надавалася особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, для захисту їх прав і законних інтересів;

4) скасовувати рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України;

5) розглядати інші питання в межах повноважень, визначених законом та цим Положенням.

Згідно із пунктом 7 Положення організаційною формою роботи Комісії є засідання.

Засідання Комісії скликаються у разі потреби, але не рідше ніж один раз на квартал.

Рішення Комісії вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини присутніх на засіданні членів Комісії.

У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос головуючого на засіданні.

У разі відсутності достатньої кількості голосів під час голосування за прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України вважається невстановленим.

За результатами розгляду поданих заяв, документів та/або відомостей Комісія приймає рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Рішення Комісії оформляється протоколом, який підписується головою, заступником голови, секретарем та всіма членами Комісії, які брали участь у засіданні.

Прийняті Комісією рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, вносяться до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Приписами п. 8 Положення визначено, що для прийняття рішення, передбаченого підпунктом 2 пункту 3 цього Положення:

громадянин України, якого було позбавлено особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із захистом державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України внаслідок збройної агресії проти України, які належать до складу сил безпеки і сил оборони України та до однієї з категорій осіб, визначених Женевською конвенцією про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949 р. та Додатковим протоколом до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 р., що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 р., або його законний представник, член сім`ї такого громадянина або законний представник члена сім`ї такого громадянина звертається до Мінреінтеграції із заявою за формою, встановленою Мінреінтеграції.

До заяви додаються:

довідка Міноборони, іншого центрального органу виконавчої влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, утвореним відповідно до законів, або правоохоронного органу чи державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями, командира підрозділу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями, оформлена за зразком та в порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України, про те, що військовослужбовець або інша особа перебуває (перебувала) в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, із зазначенням строку позбавлення особистої свободи, або інтернована у нейтральних державах, або документ, що підтверджує участь особи як члена добровольчого загону (формування) в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, із зазначенням строку перебування в місцях несвободи, або інтернована у нейтральних державах;

витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);

повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи;

2) громадянин України, який є цивільною особою, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 р., якого було позбавлено особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями під час перебування на тимчасово окупованих територіях України або на території держави-агресора у зв`язку із провадженням таким громадянином діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за проваджувану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану із відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, якщо були підстави вважати, що провадження такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями, або його законний представник, член сім`ї такого громадянина або законний представник члена сім`ї звертається до Мінреінтеграції із заявою за формою, встановленою Мінреінтеграції.

До заяви додаються:

документи та/або відомості, що підтверджують факт (факти) порушення норм Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 р. стосовно заявника під час його захоплення, незаконного затримання, незаконного арешту, незаконного тримання або іншим чином незаконного позбавлення особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами і формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із провадженням такою особою діяльності, спрямованої на вираження поглядів, цінностей, позицій щодо відстоювання державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, а також за проваджувану професійну, громадську, політичну чи правозахисну діяльність, пов`язану з відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, та про підтвердження дійсності підстав вважати, що провадження такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями;

витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи);

повідомлення органів сил безпеки та сил оборони стосовно особи;

звернення, написане в довільній формі в присутності особи, що надає професійну правничу допомогу, або консула, що підтверджується їх підписами, про уповноваження особою, яку було позбавлено особистої свободи, або членом її сім`ї іншої особи на отримання такої допомоги у період дії в Україні або окремих її місцевостях правового режиму воєнного стану, у разі коли особа, яку було позбавлено особистої свободи, та члени її сім`ї позбавлені можливості отримати щорічну державну грошову допомогу, яка надається особі, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України під час перебування такої особи в місцях несвободи.

Згідно із пунктом 14 Положення, під час розгляду заяв Комісією беруться до уваги:

1) інформація, відомості та/або дані, надані особою (заявником), її законним представником, іншою близькою особою, адвокатом чи іншим представником заявника за договором;

2) документи (довідки) щодо достовірності відомостей (інформації), наведених особою та/або стосовно особи, надані центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами на запит Комісії;

3) рішення з відповідних питань міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною;

4) інша інформація, надана чи оприлюднена міжнародними, правозахисними та іншими організаціями.

У разі потреби Комісія заслуховує пояснення осіб, стосовно яких подані документи та/або відомості, та/або свідків, законного представника особи, іншої близької особи, адвоката чи іншого представника заявника, які надали Комісії свідчення, інформацію, відомості..

Приписами п. 17 Положення визначено, що рішення Комісії про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи відмову у визнанні членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, може бути оскаржено в судовому порядку.

Так, у ході судового розглядом справи установлено, що за результатами розгляду поданої позивачем до відповідача заяви, останнім прийнято рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України оформлене Протоколом від 19.11.2025, (в частині) непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 .

У листі від 21.11.2025 №30447/7/10-25 відповідач повідомив, що висновок відповідача обґрунтовано відсутністю підтверджуючих документів на здійснення ОСОБА_1 діяльності або дій по відношенню до ОСОБА_1 передбачених пп. а, б п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей. Крім того, вказано, що у наявності додаткових відомостей або документів, що підтверджують факт та обставини позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, позивач може повторно звернутись до комісії.

Зі свого боку суд зазначає, що позивачем на виконання листів відповідача про надання документів, що підтверджують здійснення діяльності, передбаченої пп. а, б п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 2010-ІХ позивачем надано окремі пояснення та документи за таким переліком його заяви: зокрема, письмові пояснення, де повідомлено що його визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0002196 за ст. 146 КК України; копію відповіді міжнародного фонду Global Surviors Fund щодо встановлення факту грубого порушення прав людини та особистої недоторканості відносно нього й виплати грошової компенсації внаслідок збройної агресії проти України.

Проте, лист відповідача від 21.11.2025 не містять жодної оцінки поданих доказів та наведених обставин у заяві про встановлення факту. Відсутність такої оцінки свідчить про неналежне здійснення відповідачем розгляду заяви позивача та порушення встановленого порядку і процедури розгляду заяв. Відповідач обмежився загальним посиланням на відсутність підтверджуючих документів щодо здійснення діяльності або дій стосовно позивача, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей». Більш того, відповідач не конкретизував, яких саме документів, на його думку, не надано позивачем; не навів посилань на норми законодавства, які встановлюють вимогу подання таких документів; не надав правової оцінки доказам, що були подані позивачем, та не обґрунтував, чому цих доказів є недостатньо для прийняття рішення. Таким чином, оскаржуване рішення є немотивованим, позбавленим належного обґрунтування та не відповідає вимогам законності і обґрунтованості адміністративного акта.

У свою чергу за змістом п. а п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 2010-ІХ передбачено, що дія вказаного закону поширюється на цивільних осіб, які, зокрема, здійснюють професійну діяльність, пов`язану із відстоюванням державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України, захистом прав та свобод осіб, позбавлених особистої свободи через таку діяльність, якщо були підстави вважати, що здійснення такої діяльності становило реальну або потенційну небезпеку для незаконного переслідування особи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями.

Позивачем у якості підстави надання йому статусу особи стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України вказав здійснення професійної діяльності, у підтвердження чого надав належні докази. Утім спірне у справі рішення не містить ані аналізу таких доказів, ані мотивів їх неприйняття.

Вказане, на переконання суду, свідчить про не здійснення Комісією належного розгляду заяви позивача та доданих до неї доказів та, як наслідок, свідчить про порушення відповідачем порядку та процедури проведення розгляду такої заяви.

При цьому суд враховує наявність дискреційності повноважень Комісії щодо прийняття того чи іншого рішення, але зазначає, що дискреція не дає підстав для недотримання порядку прийняття того чи іншого рішення та не надає суб`єкту владних повноважень можливості приймати рішення не у спосіб, визначений законодавством, та без дотримання встановленого порядку.

Суд наголошує, що належне мотивування акта індивідуального характеру є запобіжником проявів свавілля суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи обставини справи, суд зазначає, що під час розгляду справи не встановлено доказів здійснення відповідачем належного та повного розгляду заяви позивача та доданих до такої заяви доказів.

Також суд вказує, що комісія має право одержувати безоплатно від центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб інформацію, документи та матеріали, необхідні для виконання покладених на Комісію завдань.

З огляду на вказане вище та встановлені судом обставини, слід дійти висновку про те, що Комісією не було здійснено належного та повного розгляду заяви позивача у встановленому законодавством порядку, що, в свою чергу, призвело до прийняття протиправного рішення Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, оформленого Протоколом від 19.11.2025, в частині, що стосується позивача, у зв`язку з чим таке підлягає скасуванню.

В той же час, враховуючи встановлення під час розгляду справи обставин порушення прав позивача на здійснення належного розгляду його заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для належного їх відновлення, шляхом зобов`язання Комісії розглянути заяву позивача про встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов належить задовольнити.

Сплачений позивачем судовий збір належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України (01135, м. Київ, пр-т Берестейський, 14, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України, оформлене Протоколом від 19.11.2025 в частині непідтвердження факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України щодо громадянина України ОСОБА_1 .

Зобов`язати Комісію з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України повторно розглянути заяву громадянина України ОСОБА_1 від 01.05.2025 (яка зареєстрована 02.05.2025) про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громад та територій України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.С. Зеленов