Справа № 380/20982/25
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 рокусправа № 380/20982/25

Львівський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого-суддіМартинюк Віталій Ярославович
секретар судового засіданняКлочко Наталія Сергіївна
за участі предсставників

від позивача - Кріль О.М.,

від відповідача - Водзінська Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львів-Агротех" до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львів-Агротех" (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/23874/023611/НП/СП-ФС від 25 вересня 2025 року.

Свої вимоги у заявах по суті справи позивач аргументує наступним. Відповідачем не було дотримано вимог закону, оскільки керівнику підприємства не було надано копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки, що свідчить про незаконність відповідного позапланової перевірки, а отже і незаконність заходів, вжитих за результатами такої, в тому числі протиправність оскаржуваної постанови. Крім того, вимога відповідача не стосувалася конкретної скарги колишнього працівника, а містила значний перелік документів за 2 роки діяльності позивача, що жодним чином не мало відношення до розгляду відповідної скарги, а саме - в частині укладення трудових договорів, особливості обміну документами, організації кадрового діловодства та архівного зберігання документів у роботодавця, оплати праці, виплати грошової компенсації відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки», припинення трудових відносин тощо. Звертає уввагу суду на те, що директора позивача за порушення, зафіксовані у акті про неможливість проведення заходу державного контролю №3Х/ЛВ/23874/023611/НП від 28 липня 2025 року, в тому числі за ненадання для ознайомлення книг документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, їх завірених копій або витягів, вже притягнуто до відповідальності за ст.188-6 КУпАП та накладено штраф, що виключає можливість повторного притягнення до відповідальності за одне і теж порушення та накладення штрафу за ст. 265 КЗпП України. Також позивач уважає, що ненадання документів не охоплюється поняттям чинення перешкод як підстава для накладення штрафу, яка визначена у абзаці 7 частини 2 статті 265 КзПП, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Більше того, продовжується у позовній заяві, товариство надало документи, перелік яких зазначено у вимозі, такі документи були надіслані 28.07.2025 о 17.00 год. на електронну пошту інспектора праці, яка вказана у вимозі, що виключає будь-яке порушення законодавства про працю.

Відповідач у заявах по суті справи наводить наступні заперечення. Як вбачається з матеріалів справи посадовими особами Міжрегіонального управління пред`явлено примірник направлення, інформаційну довідку та лист-погодження менеджеру по торгівлі транспортними засобами Лису Б.І., що засвідчується його підписом. Відповідач, продовжується у відзиві на позовну заяву, як уповноважений орган держави на здійснення заходу контролю, має право на самостійне визначення переліку та обсягу документів, необхідних йому для реалізації наявних повноважень, витребувані документи мають містити інформацію/відомості з питань, які є предметом перевірки (постанова Верховного Суду від 14.02.2023 у справі №580/3599/19). Крім того, відповідач уважає, що ненадання на обов`язкову до виконання вимогу інспектора праці витребуваних документів, що зумовило неможливість реалізації наявного в нього повноваження, розцінюється як створення перешкод у проведенні перевірки (інспекційного відвідування). Зазначені висновки узгоджуються із позицією КАС ВС висловленою, зокрема, у постановах від 21 жовтня 2019 року у справі №200/11885/18-а, від 02 червня 2022 року у справі №580/534/20, від 15 липня 2022 року у справі №420/2124/20, підстав для відступу від якої відповідач не вбачає. Також відповідач зазначає, що у вимозі про надання документів від 25.07.2025 №ЗХ/ЛВ/23874/023610/НД, зазначено строк виконання до 11 год. 00 хв. 28 липня 2025 року. У зв`язку з тим, що позивач скерував засобами електронного зв`язку документи 28.07.2025 року, а саме декількома повідомленнями о 16:53, 17:19, 17:20, 17:21 та 17:30, тобто після закінчення визначеного строку та вкінці робочого дня, то інспектори праці об`єктивно не могли ознайомитися з витребуваним переліком документів, висновує відповідач. Отже, підсумовує відповідач, останній як уповноважений орган держави на здійснення заходу контролю, маючи право на самостійне визначення переліку та обсягу документів, необхідних йому для реалізації наявних повноважень, витребовувати документи, що мають містити інформацію/відомості з питань, які є предметом перевірки, через недопущення до проведення перевірки, ненадання позивачем витребуваних документів, не реалізував наявне в нього повноваження, що є створенням перешкод у проведенні перевірки (аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 23.04.2020 у справі №804/1671/17 та від 16.07.2020 у справі № 522/6990/17). Щодо відсутності директора під час перевірки, у зв`язку з його тимчасовою нерпацездатністю, то відповідач покликається на практику Верховного Суду викладену у постановах від 20 січня 2021 року у справі № 807/1671/16 та від 22 жовтня 2024 року у справі № 462/6019/24, зміст якої зводиться до того, що керівник підприємства повинен забезпечити реалізацію повноважень контролюючими органами навіть за його відсутності. Звертає увагу суду на те, що відповідальність за ст. 265 КЗпП України та ст. 188-6 КУпАП не можна розглядати як один вид відповідальності, оскільки диспозиції вказаних статей в частині суб`єкта відповідальності не співпадають.

Представник позивача уважає позов обгрунтованим та просить його задовольнити.

Представник відповідача уважає позов необгрунтованим, а тому просить у його задоволенні відмовити повністю.

Ухвалою суду від 23.10.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 08.12.2025 року, строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів.

Ухвалою від 30.12.2025 року застосовано заходи хабезпечення позову шляхом зупинення стягнення Пустомитівським відділом державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/23874/023611/НП/СП-ФС від 25 вересня 2025 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 02.02.2026 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено такі обставини.

Заявою від 15.07.2025 року працівник позивача повідомив відповідача про те, що при звільненні йому не виплачено розрахункових коштів.

Відповідачем отримано від центрального органу (Державної служби України з питань праці) лист за №ЦА-4129/1/2.3.4-25а від 17.07.2025 року, яким погоджено проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю).

Наказом відповідача за №453/ЗХ-ЗК від 23.07.2025 року призначено позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі перевірки на предмет додержання законодавства про працю в частині укладення трудового договору, особливості обміну документами, організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у роботодавця, оплати праці, виплати грошової компенсації відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки", припинення трудових відносин у позивача.

У пункті другому цього наказу визначено строки проведення позапланового заходу - з 25 липня 2025 року по 28 липня 2025 року.

На виконання даного наказу видано направлення на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) за № ЗХ/1-12624-25 від 23.07.2025 року.

На цьому направленні зроблено відмітку менеджером по торгівлі транспортними засобами наступного змісту: "Примірник направлення інформаційної довідки отримано, лист погодження такого отримано, службові посвідчення пред`явлено".

25.07.2025 року менеджеру по торгівлі транспортними замобами вручено вимогу про надання документів № ЗХ/ЛВ/23874/023610/НД.

У цій вимозі зазначено, що захід державного контролю проводиться з 14 год. 30 хв. 25 липня 2025 року по 15 год. 00 хв. 25 липня 2025 року.

Дана вимога містить перелік документів та строк у який зобов`язано керівника надати ці документи - 11 год.00 хв. 28.07.2025 року.

За результатами заходу державного контролю 28 липня 2025 року складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю за №ЗХ/ЛВ/23874/023611/НП, в якому зроблено відмітку в переліку перешкод у діяльності інспектора праці навпроти абзацу, який в загальному стосується ненадання витребуваних документів.

На підставі цього акта прийнято постанову №ЗХ/ЛВ/23874/023611/НП/СП-ФС від 25 вересня 2025 року та накладено на позивача штраф у розмірі 24000 грн. 00 коп., який передбачений абзацом 7 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Крім того, за фактом виявлених порушень 08.08.2025 року інспектором складено протокол про адміністративне порушення № ЗХ/ЛВ/23874/023611/НП/ПТ, за насалідками розгляду якого керівника позивача, постановою № ЗХ/ЛВ/23874/023611/НП/ПТ/ПС від 08.08.2025 року, притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст.188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Змістом спірних правовідносин є перевірка на відповідність постанови №ЗХ/ЛВ/23874/023611/НП/СП-ФС від 25 вересня 2025 року критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд розглядаючи даний спір по суті застосував наступні норми законодавства та виходив з таких мотивів.

Основи відносин державних органів та особи закладено у статті 19 Основного Закону України.

Так, у відповідності до частини першої цієї статті, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У частині другій продовжується, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Абзацом першим пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96, з наступними змінами та доповненнями, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року № 877-V, в редакції чинній на час проведення заходу державного контролю (далі - Закон України № 877-V).

Частиною 15 статті 2 Закону України № 877-V передбачено, що відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження, виконання, припинення дії адміністративних актів з питань державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності регулюються Законом України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у дусі визначеної Конституцією України демократичної та правової держави та з метою забезпечення права і закону, а також зобов`язання держави забезпечувати і захищати права, свободи чи законні інтереси людини і громадянина, регулює Закон України "Про адміністративну процедуру" від 17 лютого 2022 року № 2073-IX, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України № 2073-IX).

У відповідності до положень п.3 ч.1 ст.2 Закону України № 2073-IX, адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).

Зміст спірної постанови вказує на те, що він має наслідком набуття позивачем нових обов`язків (сплата штрафу), а тому такий є адміністративним актом.

У відповідності до положень ч.1 ст.6 Закону України № 877-V, підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Згідно із абзацом шостим частини першої цієї ж статті, у такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання, продовжується у цьому адзаці, мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Матеріалами справи підтверджується те, що працівнику позивача були зазначені документи перед проведенням позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) (відмітка в направленні), а інспектори допущені до проведення перевірки.

При цьому, аргумент позивача щодо невручення цих документів керівнику, який був відсутній у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, не вказує на порушення процедури державного нагляду, оскільки невиконання керівником обов`язку щодо забезпечення проведення перевірки не може перешкоджати здійсненню повноважень органами держави.

Щодо аргументів позивача з приводу виходу за межі предмету позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю), суд зазначає таке.

У відповідності до положень абзацу 12 ч.1 ст.6 Закону України № 877-V, під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Матеріалами справи підтверджується те, що позаплановий захід зі зжійснення державного нагляду (контролю) призначався на підставі звернення працівника позивача, яке стосувалось невиплати йому розрахункових, а тому витребування інших документів формально буде порушенням наведеної норми.

Однак, в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14 лютого 2023 року справа №580/3599/19: "Відповідач, як уповноважений орган держави на здійснення заходу контролю, має право на самостійне визначення переліку та обсягу документів, необхідних йому для реалізації наявних повноважень, витребувані документи мають містити інформацію/відомості з питань, які є предметом перевірки.

Ненадання на обов`язкову до виконання вимогу інспектора праці витребуваних документів, що зумовило неможливість реалізації наявного в нього повноваження, розцінюється як створення перешкод у проведенні перевірки (інспекційного відвідування).

... .

Зазначені висновки узгоджуються із позицією КАС ВС висловленою, зокрема, у постановах від 21 жовтня 2019 року у справі №200/11885/18-а, від 02 червня 2022 року у справі №580/534/20, від 15 липня 2022 року у справі №420/2124/20, підстав для відступу від якої не вбачається.".

Як наслідок такий аргумент не може бути покладений в основу судового рішення.

Крім того, судом відхиляється аргумент позивача, щодо притягнення до подвійної відповідальності, оскільки в одному випадку керівника позива притягнуто до адміністративної відповідальності, а в іншому - позивача, а не його керівника, притягнуто до господарської відповідальності.

Тобто має місце притягнення до різних відповідальностей інших субєктів, що виключає подвійну відповідальність.

Поряд з цим, суд уважає за необхідне звернути увагу на ключове у цій справі.

Стаття 4 Закону України № 2073-IX визначає принципи адміністративної процедури.

Одним із принципів адмінпроцедури є пропорційність, зміст якого розкрито у ст.11 Закону України № 2073-IX.

Частиною першою цієї статті передбачено, що адміністративний орган повинен дотримуватися принципу пропорційності під час:

1) прийняття адміністративних актів;

2) прийняття процедурних рішень і вчинення процедурних дій.

Згідно із частиною другою ст.11 Закону України № 2073-IX, адміністративний акт повинен прийматися з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для права, свободи чи законного інтересу особи і цілями, на досягнення яких спрямований адміністративний акт. Негативні наслідки для особи та публічних інтересів, продовжується у цій частині, повинні бути найменшими.

У відповідності до ч.3 цієї ж статті передбачено, що адміністративний орган зобов`язаний використовувати свої повноваження з метою, з якою такі повноваження надані. Мета, з якою надано повноваження, також зазначено у цій частині, визначається законом або випливає з його положень.

У цьому контексті слід звернути увагу на дотримання відповідачем у спірних правовідносинах принципу належного урядування.

Так, Верховний суд у постанові від 15.08.2024 року, справа №380/8337/23, зазначив таке:

"39. Верховний Суд також підкреслює особливу важливість принципу належного урядування, сформульованого Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішеннях у справах "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04, від 20 жовтня 2011 року), "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland, заява № 10373/05, від 15 вересня 2009 року), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic, заява № 36548/97, ECHR 2002-VIII), "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia, заява № 55555/08, від 20 травня 2010 року), "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia, заява № 35298/04; від 11 червня 2009 року), «East/West Alliance Limited» проти України (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, від 23 січня 2014 року), Краєва проти України від 13 січня 2022 року (Krayeva v. Ukraine, заява № 72858/13, від 13 січня 2022 року) та ін., відповідно до якого на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

40. Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати владі виправляти випадкові помилки, навіть ті, що є наслідком їх власної недбалості (див. Moskal v. Poland, § 73). Проте потреба виправити стару «помилку» не повинна непропорційно втручатися в нове право, яке було набуте особою, яка сумлінно покладалася на законність дій державного органу (див. Pincova and Pine v. the Czech Republic,). Іншими словами, державним органам, які не дотримуються власних процедур, не можна дозволяти отримувати прибуток від своїх неправомірних дій або уникати своїх зобов`язань (див. Lelas v. Croatia). Ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має нести сама держава, і помилки не повинні виправлятися за рахунок відповідних осіб (див. Pincovб and Pinc v. the Czech Republic, § 58; Gashi v. Croatia, § 40; Trgo v. Croatia, § 67).

41. Щоб відповідати статті 1 Першого протоколу до Конвенції, захід втручання має відповідати трьом умовам: він має бути правомірним (ґрунтуватись на приписі права), переслідувати правомірну мету та забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й фундаментальними правами особи (див. Krayeva v. Ukraine, § 24).

42. «У разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ».

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків . Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. Rysovskyy v. Ukraine, § 70- 71).

43. „Іншими словами, має існувати розумне співвідношення домірності між засобами, що їх було застосовано, та метою, яку прагнуть досягти" (див. East/West Alliance Limited v. Ukraine, § 168)

44. Таким чином, ЄСПЛ сформував сталу практика щодо розуміння принципу належного урядування з п`яти головних складових елементів: 1) покладення на суб`єктів владних повноважень зобов`язання запроваджувати внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок; 2) якщо діяльність суб`єкта владних повноважень впливає на основоположні права людини, такі суб`єкти повинні діяти вчасно, в належний і якомога послідовніший спосіб; 3) ризик будь-якої помилки суб`єкта владних повноважень повинен покладатися на такого суб`єкта, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються; 4) застосування принципу належного урядування, як правило, не повинно перешкоджати суб`єкту владних повноважень виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість; 5) потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій суб`єкта владних повноважень.

45. Законодавством України (Конституцією та законами України) прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним «маркером» того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.

46. Реалізація принципу належного урядування у сучасних публічно-управлінських відносинах набуває особливо важливого значення з огляду на те, що тільки за умови дотримання цього принципу суб`єктами владних повноважень можна говорити про існування демократичної, соціальної та правової держави, громадянського суспільства, а також формування принципово нової форми здійснення публічного управління, заснованої на прийнятті суб`єктами владних повноважень легітимних (таких, що ґрунтуються на законі), справедливих (враховують баланс інтересів різних суб`єктів) та ефективних (передбачають можливість безумовного виконання) рішень, вибудовуванні публічно-сервісних відносин між людиною та державою, у яких відповідні інституції та процеси служать інтересам всього суспільства.

47. Конституційний Суд України сформулював юридичні позиції, згідно з якими „держава різними правовими засобами забезпечує захист прав і свобод людини і громадянина в особі органів законодавчої, виконавчої і судової влади та інших державних органів, які здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України" (друге речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001); „Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється передусім у конституційному визначенні обов`язків держави (статті 3, 16, 22)" (перше речення абзацу четвертого пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 30 травня 2001 року № 7-рп/2001).

48. У Рішенні від 16 листопада 2022 року № 9-р(II)/2022 Конституційний Суд України вказав, що на виконання вимог Конституції України держава має втілювати у своїй діяльності конституційний принцип її відповідальності перед людиною та посутньо пов`язаний із ним принцип „добропорядного врядування" (good governance), що полягає в обов`язку держави втілити у своїй діяльності фундаментальні засади побудови, організації та реалізації державної влади для утвердження правдивої демократії, додержання людських прав та верховенства права (правовладдя) як загальноєвропейських цінностей.

49. Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2020 року у справі № П/811/1015/16 також наголошував на тому, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

50. Особливо небезпечно допусками відступ суб`єктів владних повноважень від принципу належного урядування у випадку, коли суб`єкт приватного права у правовідносинах з державою діє добросовісно.".

Застосовуючи наведені норми чинного законодавства та наведену позицію Верховного Суду до спірних правовідносин, суд зазначає таке.

У відповідності до положень абзацу першого ч.4 ст.6 Закону України № 877-V строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.

Абзацом другим цієї ж частини передбачено, що продовження строку здійснення позапланового заходу не допускається.

Позивач є суб`єктом малого підприємництва, а тому строк позапланового заходу не повинен був перевищувати двох робочих днів.

Матеріалами справи (вимогою про надання документів) та показаннями свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується те, що позаплановий захід державного контролю розпочався о 14 год. 30 хв. у п`ятницю.

Витребувані документи, як зазначено у згаданій вимозі, слід було надати до 11 год. 00 хв. 28 липня 2025 року у понеділок.

Відтак, позивач з урахуванням саме робочих годин мав близько п`яти годин на виконання вимоги про надання документів.

При цьому, на переконання суду строк здійснення позапланового заходу визначений ч.4 ст.6 Закону України № 877-V, хоч і в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, також покликаний забезпечити реалізацію прав та обов`чзків підконтрольного суб`єкта господарювання (у спірних правовідносинах позивача).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згадана вимога містить значний обсяг документів щодо укладення трудових договорів, особливості обміну документами, організації кадрового діловодства та архівного зберігання документів у роботодавця, оплати праці, виплати грошової компенсації відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки», припинення трудових відносин тощо за два роки.

Також матеріали справи містять докази про те, що позивачем 28.07.2025 року о 16:53, 17:19, 17:20, 17:21 та 17:30, надсилась витребувані документи, однак відповідач не досліджував їх, оскільки такі поступили після закінчення визначеного строку та вкінці робочого дня.

У відповідності до положень ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України передбачено відповідальність за недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні.

Зміст акта про неможливість проведення заходу державного контролю та спірної постанови вказує на те, що штраі на позивача накладено за створення перешкод у проведенні перевірки, а саме ненадання документів, які витребовувались.

Аналізуючи наведені обставини в сукупності суд уважає, що відповідач ропочавши позаплановий захід о 14 год. 30 хв. в останній день робочого тижня, а не на початку цього дня, витребовуючи значний обсяг документів та визначивши фактично п`ятигодинний строк їх подання, створив всі умови для настання найбільш несприятливих наслідків для права, свободи чи законного інтересу особи.

Підсумовуючи викладене, суд висновує, що відповідач, проводячи захід державного контролю, використовував свої повноваження з метою створення найбільш несприятливих наслідків для права, свободи чи законного інтересу позивача, а тому спірна постанова прийнята без дотримання такого критерію правомірності як пропорційність (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

Інші аргументи сторін не спростовують викладеного.

З урахуванням викладеного, суд уважає, що позов є обгрунтованим, а тому підлягає до задоволення,

В силу положень ст.139 КАС України, судовий збір належить присудити на користь позивача, оскільки позов задоволено повністю.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати, прийняту Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, постанову №ЗХ/ЛВ/23874/023611/НП/СП-ФС від 25 вересня 2025 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (адреса: пл.Міцкевича, 8, м.Львів; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Львів-Агротех" (адреса: автодорога Київ-Чоп 00 км + 550 м (зліва), сільрада Сороко-Львівська, Львівська область; ) 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 24 лютого 2026 року.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович