Справа № 140/1570/26
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

24 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/1570/26

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Плахтій Н.Б., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 22.07.2025 №401 в частині призову та направлення для проходження військової службу під час мобілізації, в особливий період;

визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.07.2025 №209 в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити з списків особового складу даної військової частини та звільнити з військової служби.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України, та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наведенням інших підстав (поважних причин) пропуску такого строку та надання доказів на підтвердження таких обставин, а також подання документа про сплату судового збору в сумі 1571,20 грн.

Усуваючи недоліки позовної заяви, представник позивача адвокат Зачепіло З.Я. подала до суду докази сплати судового збору та клопотання про поновлення строку звернення до суду. У зазначеному клопотанні представник позивача вказує на наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, які полягають в тому, що позивачеві під час мобілізації не було надано копію мобілізаційного розпорядження. 23.09.2025 позивач звернувся до адвоката Зачепіло З.Я. з метою укладення договору на представництво його інтересів. Для отримання належним чином завіреної копії мобілізаційного розпорядження адвокатом 02.10.2025 скеровано до ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідний адвокатський запит, на який 17.10.2025 отримано відповідь від 08.10.2025 №8733, з якою надано копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.07.2025 №401 про призов ОСОБА_1 на військову службу, під час мобілізації.

З 23.07.2025 по теперішній час позивач перебуває на військовій службі, що передбачає обмеження свободи пересування та виконання службових завдань, а тому вказані обставини об`єктивно завадили вчасно подати позов. Вперше позивач звернувся до суду 18.11.2025, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 позовну заяву залишено без руху, а згодом повернуто позивачеві. Повернення позовної заяви не позбавляє права на повторне звернення, а повторне подання позову 04.02.2026 зумовлене виключно часом, необхідним для отримання правової допомоги та збору додаткових коштів на оплату судового збору.

З наведених підстав представник позивача просить поновити строк звернення до суду з даним позовом.

Аналізуючи доводи, викладені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частин другої та третьої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк звернення до суду є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Згідно із частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23.05.2024 (справа №420/25785/23).

У даній справі порушення прав, з метою захисту яких подано позов, зумовлено незаконним, на думку позивача, призовом на військову службу.

Юридичною підставою виникнення цих спірних правовідносин є наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.07.2025 №401, відповідно до якого позивача призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Отже, звернення до суду зумовлене прийняттям на публічну службу, а тому застосуванню до даних правовідносин підлягає місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

18.11.2025 ОСОБА_1 вперше звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом та ухвалою судді Смокович В.І. від 24.11.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду, а ухвалою суду від 05.01.2026, яка набрала законної сили, позовну заяву повернуто позивачу (справа №140/13957/25).

04.02.2026 позивач повторно звернувся до суду, тобто фактично через місяць після повернення позовної заяви та через шість місяців після призову на військову службу під час мобілізації.

У клопотанні про поновлення строку звернення до суду представник позивача покликається на те, що спірний наказ не був вручений позивачу при мобілізації, а його копію представник отримала 17.10.2025 у відповідь на адвокатський запит.

Щодо таких тверджень представника позивача, то суд зазначає, що факт отримання копії наказу не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення його прав. Оскільки призов відбувся 22.07.2025, тому 22.07.2025 є датою, з якої позивач дізнався про порушення своїх прав щодо незаконного, за його позицією, призову під час мобілізації.

Крім того, в ухвалі Волинського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 у справі №140/13957/25 суд зауважив, що відсутність оскаржуваних наказів не позбавляли фізично та фактично подати позов до суду у межах встановлених законом строків, при цьому з клопотанням про витребування судом оскаржуваних рішень.

Щодо доводів представника позивача про те, що ОСОБА_1 з 23.07.2025 по теперішній час перебуває на військовій службі, що в свою чергу позбавило можливості своєчасного звернення до суду, то, як слідує з матеріалів справи, позивач з 23.07.2025 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , а з 20.10.2025 по даний час проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Вказані військові частини дислокуються у АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що позивач не перебував з моменту призову в зоні бойових дій.

Отже, умови проходження військової служби дозволяли позивачу без зайвих зволікань звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ні позовна заява, ні клопотання про поновлення строку звернення до суду не містять відомостей про обставини непереборної сили, які не залежали від його волі та унеможливлювали своєчасне звернення до суду чи інших об`єктивних перешкод для цього.

Позивач не довів існування чинників та умов, які не залежали від волі позивача та реально перешкоджали йому реалізувати право на судовий захист у визначений процесуальним законом строк.

У постанові від 20.11.2019 у справі №9901/405/19 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

За відсутності будь-яких переконливих та логічних з погляду стороннього спостерігача підкріплених доказами пояснень щодо пасивної поведінки позивача протягом тривалого часу від дня, коли він дізнався про порушення його прав, суд не має підстав вважати поведінку позивача у контексті його мотивів про поновлення процесуальних строків раціональною, послідовною та добросовісною, а стверджувані ним перешкоди в реалізації його прав - дійсними, реальними та доведеними.

З огляду на вищевикладене суд визнає наведені у клопотанні причини пропуску строку звернення до суду неповажними.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись наведеними правовими нормами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачеві.

Керуючись пунктом 9 частини четвертої, частинами п`ятою восьмою статті 169, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Суддя Н.Б.Плахтій