Справа № 460/1863/26
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань продовження процесуального строку

24 лютого 2026 року м. Рівне№460/1863/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення;

визнання за ОСОБА_1 права на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла, починаючи з 27.01.2025, за місцем проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ;

зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплачувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) житла, починаючи з 27.01.2025;

стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 компенсації за піднайом житлового приміщення з дня подачі рапорту, а саме з 27.01.2025 по 31.01.2026 з розрахунку в інших населених пунктах в сумі 2280,00 грн за місяць на загальну суму 27740,00 грн (за січень 2025 року за 5 днів 380,00 грн та за період з 01.02.2025 по 31.01.2026, тобто за 12 місяців, - 27360,00 грн), які перерахувати ОСОБА_1 за наступними реквізитами на рахунок: код ЄДРПОУ отримувача - НОМЕР_2 ; pозрахунковий рахунок - № НОМЕР_3 ; банк отримувача - АТ "Райффайзен Банк"; призначення платежу - картковий рахунок НОМЕР_4 .

Ухвалою суду від 09.02.2026 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням підстав для його поновлення за весь період пропуску, а також доказів поважності причин його пропуску.

16.02.2026 через підсистему "Електронний суду" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, за змістом якої позивач просить визнати причини пропуску строку на звернення до адміністративного суду поважними та поновити його. Вказану заяву обґрунтовує тим, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX. Позивач вказує, що особовий склад військової частини НОМЕР_1 , в т.ч. командування, до складу якого входить і позивач, виконує поставленні завдання по оборонні України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості в польових умовах, а не по місцю реєстрації військової частини, що, в свою чергу, ускладнює можливість точно володіти про виплати, які нараховуються та виплачуються, оскільки фінансовий відділ військової частини знаходиться в іншому місці та на значній відстані (по місцю реєстрації військової частини) та будь-які довідки про розмір та складові грошового забезпечення для особового складу не надаються. Також, позивач зазначає, що сума по піднайму є незначною сумою, яка виплачується разом із грошовим забезпеченням, і в загальному протягом року відбувалося підвищення грошового забезпечення, а тому позивач вважав, що виплата спірної грошової компенсації проводиться. Однак, лише після отримання відповіді на свій рапорт у вигляді картки особового рахунку за № 21 від 28.01.2026, позивач дізнався, що виплата по піднайму не виплачується.

18.06.2026 через підсистему "Електронний суду" від позивача надійшла заява, у він просить врахувати специфічні умови військової служби та реалії, пов`язані зі збройною агресією проти України, роль Збройних Сил України та інших військових формувань в обороні Української держави, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності, у зв`язку з чим проходження позивачем військової служби свідчить про поважність причин пропуску процесуального строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Також, позивач просить врахувати, що в умовах воєнного стану законодавство та судова практика виходять із принципу забезпечення особам більш сприятливих умов для реалізації їхнього конституційного права на судових захист. Крім того, при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається надмірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надаючи правову оцінку та досліджуючи поважність зазначених позивачем причин пропуску строку звернення до суду в межах аргументів наведених у заяві, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює їхніх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналізуючи зміст статті 122 КАС України, очевидним є те, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.02.2021 (справа № 640/25034/19, адміністративне провадження № К/9901/31673/20) зазначає наступне:

день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У цій справі предметом спору є невиплата позивачу як військовослужбовцю Збройних Сил України грошової компенсації за піднайом (найом) житла, передбаченої Порядком виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450 (далі - Порядок № 450).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 450, особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує, зокрема: в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 450, грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця (незалежно від тривалості розгляду такого рапорту, перевірки інформації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї на праві власності, перевірки житлових умов), зокрема: особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи).

Відтак, з огляду на вказані вище приписи Порядку № 450, суд констатує, що спірна компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній), тому про порушення свого права позивач мав бути обізнаний на кожне 1 число місяця, що настає за місяцем, у якому повинна була здійснюватись така виплата (з першого до першого числа).

Матеріалами адміністративного позову стверджується, що рапорт позивача на виплату грошової компенсації за піднайом (найм) житла отриманий відповідачем 27.01.2025 та зареєстрований за вхідним № 110р.

До адміністративного суду з цим позовом позивач звернувся шляхом його формування та подачі через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС 03.02.2026, тобто поза межами місячного строку звернення до суду, установленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, позивач покликається на те, що він проходить військову службу в умовах запровадження на території України воєнного стану, а також на те, що відповідач не надавав йому жодних розрахункових документів про розмір та складові грошового забезпечення за спірний період. При цьому, як стверджує позивач, про порушення свої прав та законних інтересів на отримання спірної грошової компенсації він дізнався лише після отримання картки особового рахунку за № 21 від 28.01.2026.

Згідно з усталеною позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою зокрема у постановах від 16.02.2023 у справі № 803/1149/18 та від 26.10.2023 у справі № 990/139/23, при вирішенні питання щодо поважності пропуску строку звернення до суду словосполучення "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Матеріалами адміністративного позову стверджується, що рапорт про виплату спірної грошової компенсації подано позивачем до відповідача 27.01.2025. Подаючи такий рапорт, позивач мав усвідомлювати, що з 01.02.2025 відповідач за наявності належних правових підстав мав розпочати виплату йому грошової компенсації за піднайом (найом) житла, передбаченої Порядком № 450, шляхом винесення про це відповідного наказу. Крім того, в силу вимог Порядку № 450 під час розгляду поданого рапорту перевіряються житлові умови військовослужбовця та членів його сім`ї. Перевірка житлових умов здійснюється житловою комісією військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи), про що складається довідка (акт), що подається житловою комісією безпосередньо командиру (начальнику) військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи). Форма довідки (акта) про перевірку житлових умов визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони.

Отже, за наслідками подання позивачем рапорту про виплату спірної грошової компенсації відповідач мав провести перевірку житлових умов позивача та винести наказ про призначення такої компенсації, з яким позивач мав бути ознайомлений.

В позовній заяві позивач не вказує на наявність у спірних правовідносинах вказаних вище обставин. При цьому, протягом року позивач не вчиняв жодних дій з метою з`ясування стану розгляду його рапорту від 27.01.2025. Докази на підтвердження протилежного в матеріалах позовної заяви відсутні.

Вказане, на переконання суду, свідчить про байдужість позивача до своїх прав та його небажання дізнатися реальний стан розгляду рапорту від 27.01.2025.

У свою чергу отримання позивачем картки особового рахунку за № 21 від 28.01.2026 з інформацією про розмір та складові грошового забезпечення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації захисту свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Суд зауважує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики чи інше. При цьому, не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 640/20314/20 (постанова від 02.12.2021), досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У даному випадку позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду у визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Щодо покликання позивача на проходження військової служби в умовах воєнного стану, то суд враховує, що питання застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку в яких пов`язаний саме з призовом та проходженням військової служби вже було предметом дослідження Верховного Суду. Так, у пункті 57 постанови від 29.11.2024 у справі № 120/359/24 (адміністративне провадження № К/990/14363/24) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформувати наступний правовий висновок:

"Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.".

Однак, суд наголошує на тому, що самого лише покликання на проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, без надання суду доказів реальної наявності особливостей проходження служби, що є непереборними і зумовили порушення установленого законом строку звернення до суду з позовом, не є достатнім для визнання судом таких причин пропуску такого строку поважними.

Позивач, покликаючись на обставини проходження військової служби в умовах воєнного стану, жодним чином не обґрунтовує яким саме чином та не надає суду жодних доказів на підтвердження того, що такі обставини унеможливили його своєчасне звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

З урахуванням положень статей 122, 161 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Суд зауважує, що питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд приходить до висновку, що вказані позивачем у відповідній заяві підстави пропуску строку звернення до суду з цим позовом не можуть бути визнані судом поважними, а тому така заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду не підлягає до задоволення.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне з власної ініціативи продовжити процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою суду від 09.02.2026, тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали та запропонувати позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням інших причини пропуску строку звернення для його поновлення за весь період пропуску, а також доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 122, 241, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення такого строку, - відмовити.

Причини пропуску строку звернення до суду, вказані ОСОБА_1 в заяві про усунення недоліків (вх. № 12168/26 від 16.02.2026), - визнати неповажними.

Продовжити ОСОБА_1 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою суду від 09.02.2026, тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ольга ПОЛІЩУК