Справа № 400/12855/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р. № 400/12855/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

- -обов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби військовослужбовця, молодшого сержанта Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини або інші поважні причини), у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 19.11.2025 року за вих. № 642/26864 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі пп.«г» п. 2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є не обгрунтованим, безпідставним та порушує його права і соціальні гарантії.

Ухвалою від 02.12.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

Відповідач позов не визнав, надав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував тим, що позивачем, долучена довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ № 790034, відповідно до якої ОСОБА_2 має ІІ групу інвалідності, а також встановлено рекомендовані заходищодо відновлення працездатності у вигляді лікування у невролога стаціонарно таамбулаторно; висновок про умови та характер праці: пенсійний вік. У цій довідці МСЕК відсутні відомості про потребу ОСОБА_3 (матері позивача) у постійному догляд, Надан6а довідка не породжує для Військової частини НОМЕР_1 юридичного обов`язку враховувати такий висновок при розгляду рапорту позивача, оскільки не узгоджується із Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 проходить службу за мобілізацією з березня 2024 р. у військовій частині НОМЕР_1 .

Його матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки до акта МСЕК серія 12 ААВ № 790034, з 12.06.2024 року встановлено 2 група інвалідності загального захворювання безстроково.

Згідно з висновком ЛКК від 03.03.2025 року, виданим КП «Первомайський міський центр первинної медикосанітарної допомоги», ОСОБА_2 поставлено діагноз: ГХТТ 2 ст. ризик високий. Виражений вестибуло-атактичний синдром. Епісиндром як наслідок прооперованої лівої гемісфери. Інвалід 2 групи. Невиліковно хвора через порушення функцій організму самостійно не може пересуватись та самообслуговуватись. Потребує постійного стороннього догляду на 1 рік

Позивач з ОСОБА_2 зареєстровані та проживають разом за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідками від 04.03.2025 року № 17-15/17-273 та від 06.03.2025 року № 17-16/17-277, виданими Кривоозерською селищною радою Тридубського старостинського округу.

Відповідно до довідки від 04.03.2025 року №17-15/17-272, згідно погосподарського обліку 1980-200 років, з ОСОБА_2 проживала донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Факт смерті ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 10.10.2019.

В акті обстеження сімейного стану військовослужбовця від 13.03.2025 року, затвердженого 16.03.2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , комісія останнього зазначила, що постійний догляд за ОСОБА_2 здійснює її син ОСОБА_1 .

Інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які здійснюють чи можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про народженні відсутня.

В зв`язку з зазначеними сімейними обставинами, на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4, абз. 13 п. 2 ч. 12. ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» ОСОБА_1 у листоавді 2025 року подав рапорт про звільнення з лав ЗСУ внаслідок необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю інівлідом 2 групи.

19.11.2025 року позивачу відмовлено у задовленні рапорту внаслідок того, що не надано документів про те, що ОСОБА_2 дійсно потребує постійного стороннього догляду.

Наведені обставини обставини стали підставою звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду, оскільки на його думку, військова частина НОМЕР_1 протиправно відмовляє йому у звільнені в запас на підставі ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», оскільки він має право на звільнення з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своею матір`ю.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності ¦ територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадо України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальне цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захист Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно д законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в які комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб беї громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 hjre № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу встановлено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: своєчасні оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України; виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

На даний час строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно п. 8 ст. 4 Закону№ 3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 і виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі абз 13 п. 3 ч. 12 чт. 26 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами, наслідок необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю інівлідом 2 групи .

Підстави звільнення з військової служби визначені ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Так, згідно абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, яка зазначена як «відсутность інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення», це не лише їх фізичну відсутність, але й як об`активна неможливість виконання такими членами сім`ї першого чи другого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, з юридичних, функціональних, соціально-економічних чи будь-яких інших об`єктивно існуючих причин.

Предметом даного позову є відмова Військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача за абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю інівлідом 2 групи.

Позивач 08.11. 2025 року подав рапорт по команді про звільнення з лав ЗСУ на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4, абз.13 п. 2 ч. 12. ст. 26 Закону № 2232-ХІІ до рапорту були надані наступні документи:

- копію паспорта НОМЕР_3 від 10.08.2019 року;

- копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 790034 від 12.06.2024 року;

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 28.02.2019 року;

- копію паспорта серії НОМЕР_5 від 06.02.2002 року;

- копію картки фізичної особи платника податків НОМЕР_6 від 28.02.2002 року;

- копію свідоцтва про смерть НОМЕР_7 від 12.07.2023 року;

- копію свідоцтва про смерть НОМЕР_8 від 10.10.2019 року;

- копію свідоцтва про одруження НОМЕР_9 від 15.12.2004 року;

- копію свідоцтва про одруження НОМЕР_10 від 02.10.1999 року;

- копію довідки № 17-15/17-273 від 04.03.2025 року;

- копію довідки № 17-15/17-272 від 04.03.2025 року;

- копію довідки № 17-15/17-277 від 06.03.2025 року;

- Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб які здійснюютт або можуть здійснювати відповідний догляд ві 16.03.2025 року;

- копія висновку ЛКК № 229 від 03.03.2025 року.

Згідно з п. 1.5 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходженню громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року № 170 (далі Інструкція № 170), для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділам закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання, рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі, План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщенні на посади) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Відповідно до абз. 2 п. 14.10 Розділу XIV Інструкції № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригінали документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 до Інструкції № 170, передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до п. 5 при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом і пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абз. 3 п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цієї посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання рапорту та доданих до нього документів, на виконання абзаца 13 п. 3 ч.12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ підтверджено наявність поважних сімейних обставин відповідними документами.

Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби увипадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою єнаявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Верховним Судом у справі № 380/16966/24 зробив наступний правовий висновок: «відмова у звільненні позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон № 875-XII). Таким чином, при ухвалені рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини».

В цій же справі Верховний Суд дійшов наступного правового висновку:

абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 цього Закону № 2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю П групи. При цьому така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини, зокрема в зв`язку з тим, що брат позивача , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є інвалідом 2 групи , що пов`язана з проходженням військової служби, останній не здатний до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду та у звязку з тим що Племінник паозивача , ОСОБА_7 , з 11 квітня 2023 р. проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_6 в/ч НОМЕР_11 та зазначені особи, не можуть виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).

Верховний Суд наголосив, що застосування цієї норми з врахуванням конкретних обставин можливе за наявності сукупності таких умов:

1) доведена необхідність постійного догляду за одним із батьків, який є особою з інвалідністю I або II групи;

2) об`єктивна неможливість іншого члена сімї (першого або другого ступеня споріднення) здійснювати догляд через вагомі причини, зокрема проходження військової служби (відсутність іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд в ситуації, що склалася), до того ж який не виявив бажання здійснювати такий догляд.

Від так суд дійшов переконання, що рішення командира військової частини, оформлене листом від 191.11.2025 року за № 642/26864 про відмову у звільненні позивача з військової служби, є протиправним.

За таких підстав слід зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі абз. 13 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби військовослужбовця, молодшого сержанта Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини або інші поважні причини), у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.02.2026 року.

Суддя О.В. Малих