Справа № 120/16197/25
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 лютого 2026 р. Справа № 120/16197/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

19.11.2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 16.07.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Вподальшому, заява про призначення пенсії за віком була передана для розгляду та прийняття відповідного рішення за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №32 від 23.07.2025 року їй відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.

Вказано, що період роботи позивача з 11.01.2005 року по 22.01.2016 року в комунальному закладі "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" згідно довідки №24 від 05.10.2016 року зараховано до стажу роботи в одинарному розмірі, оскільки обчислення періодів роботи після 01.01.2004 року в подвійному розмірі законом не передбачено.

На переконання позивача, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулась з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 21.11.2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

25.11.2025 року на виконання вимог ухвали суду позивач подала заяву на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.12.2025 року представником Головного управління ПФУ в Одеській області подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що відповідно до абзацу 9 частини 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому, частиною 4 вказаної статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Тобто, оскільки Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набрав чинності 01.01.2004 року, то в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004 року.

Для періодів роботи після 01.01.2004 року законодавством не встановлено пільг щодо обчислення страхового стажу працівників відділень закладів охорони здоров`я.

На переконання відповідача, ним правомірно не враховано спірний період роботи позивача в подвійному розмірі, оскільки відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота у закладах охорони здоров`я зараховується до стажу у подвійному розмірі тільки до 31.12.2003 року. Надалі стаж обчислюється в ординарному розмірі за даними системи персоніфікованого обліку.

З огляду на викладене, на думку відповідача, підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

18.12.2025 року представником Головного управління ПФУ у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Вказала, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності.

Представник відповідача зазначає, що період роботи позивача з 11.01.2005 року по 22.01.2016 року в Комунальному закладі "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" згідно довідки від 05.10.2016 року №24 зараховано до стажу роботи в одинарному розмірі, оскільки обчислення стажу після 01.01.2004 року у подвійному розмірі діючим законодавством не передбачено.

Разом з тим, страховий стаж позивача складає 31 рік 1 місяць 29 днів із необхідних 32 років, а тому пенсійним органом прийнято рішення №40 від 28.05.2024 року про відмову в переведенні на пенсію за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

На переконання представника відповідача, оскаржуване рішення прийнято обґрунтовано та з урахуванням норм чинного законодавства, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

16.07.2025 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 11.01.2005 року по 22.01.2016 року в комунальному закладі "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" згідно довідки №24 від 05.10.2016 року в подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Вподальшому, заява про призначення пенсії за віком була передана для розгляду та прийняття відповідного рішення за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №32 від 23.07.2025 року їй відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.

Вказано, що період роботи позивача з 11.01.2005 року по 22.01.2016 року в комунальному закладі "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" згідно довідки №24 від 05.10.2016 року зараховано до стажу роботи в одинарному розмірі, оскільки обчислення періодів роботи після 01.01.2004 року в подвійному розмірі законом не передбачено.

Не погоджуючись із вказаними діями пенсійного органу, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.

Як вже встановлено судом, позивачу не зараховано період роботи з 11.01.2005 року по 22.01.2016 року в подвійному розмірі, оскільки обчислення періодів роботи після 01.01.2004 року в подвійному розмірі законом не передбачено.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Як вбачається з записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.07.1982 року, у спірний період позивач працювала:

- 11.01.2005 року прийнята на посаду кухаря в наркологічному відділенні №4 у Вінницькому обласному наркологічному диспансері "Соціотерапія" (наказ №3-ВК від 11.01.2005 року);

- 01.12.2009 року переведена на посаду молодшої медичної сестри буфетниці, в наркологічне відділення №4;

- 28.11.2011 року переведена на посаду молодшої медичної сестри буфетниці, в наркологічне відділення №3;

- 22.01.2016 року звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності (наказ №3-ВК від 22.01.2016 року).

Так, 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Так, положеннями статті 60 Закону №1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Закону разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" встановлено, що заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Психіатрична допомога - це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про психіатричну допомогу" професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.

Пунктом 2 Інструкції "Про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів ", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2002 року №12, передбачено, що обов`язковий попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі психоневрологічні заклади), та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного Фонду України від 29.12.2005 року №625/15-05/039-6, №10.01.09/2606, №1691/02-20 заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27.02.2020 року у справі №462/1713/17, від 11.12.2018 року у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 року у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 року у справі №689/872/17.

Враховуючи вищевказані норми, суд дійшов висновку, що Закон України №1058-IV не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону України №1788-ХІІ під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону України №1788-ХІІє чинною на теперішній час.

Положення статті 24 Закону України № 1058-IVтакож не скасовують та не зупиняють дію статті 60 Закону № 1788-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 24 Закону №1058-IVтастатті 60 Закону №1788-ХІІвикладена у постанові Верхового Суду від 27.02.2020 року у справі №462/1713/17, яка, у силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковою для врахування.

При цьому, доводи відповідача, стосовного того, що в розумінні наведеного пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058 приписи статті 60 Закону №1788-XII не підлягають врахуванню при визначенні страхового стажу позивача з набуттям чинності Закону №1058, є безпідставними, оскільки як вже зазначалося судом, положеннями Закону №1110-IV від 10.07.2003 року та Закону №2205-VIII від 14.11.2017 року до статті 60 Закону №1788-XII вносилися зміни та доповнення.

Отже, після набуття чинності Закону №1058 законодавець підтвердив необхідність застосування положень статті 60 Закону №1788-XII для врегулювання конкретних спірних відносин щодо зарахування відповідних періодів роботи в перелічених закладах охорони здоров`я до стажу роботи у подвійному розмірі.

При цьому, суд зауважує, що редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною, а стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує відповідні приписи статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє їх.

З огляду на викладене, передбачене статтею 60 Закону №1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.12.2018 року по справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), у постанові від 23.01.2019 року по справі №485/103/17, у постанові від 04.12.2019 року по справі №689/872/17 та у постанові від 27.02.2020 року по справі №462/1713/17.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що для зарахування медичному працівнику стажу у подвійному розмірі необхідно враховувати специфіку місця роботи працівника, а не посади, що він обіймав.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач неналежним чином виконав покладені на нього обов`язки щодо всебічного, об`єктивного і повного розгляду звернення позивача про перерахунок її пенсії з урахуванням пільгового порядку обчислення страхового стажу відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а лише обмежився формальним підходом щодо розгляду заяви, не дослідивши належним чином умови та характер виконуваної позивачем роботи.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що за правилами статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи позивача з 11.01.2005 року по 22.01.2016 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Водночас, у відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Визначаючись щодо дати з якої слід провести перерахунок пенсії позивачу, суд зауважує, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Таким чином, оскільки звернення позивача з відповідною заявою про перерахунок пенсії відбулося 16.07.2025 року, відповідно перерахунок пенсії має відбутися з дня звернення із заявою до пенсійного органу, а саме з 16.07.2025 року.

Враховуючи вищезазначене, з метою належного та ефективного захисту порушеного права, за захистом якого позивач звернулась до суду, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 11.01.2005 року по 22.01.2016 року в подвійному розмірі та здійснити перерахунок і виплату пенсії з 16.07.2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №32 від 23.07.2025 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.01.2005 року по 22.01.2016 року в подвійному розмірі та здійснити перерахунок і виплату пенсії з 16.07.2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович