Справа № 120/3231/24
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 лютого 2026 р. Справа № 120/3231/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №32 від 22.02.2024 їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.11.2005 з 15.08.1983 по 31.12.1998, оскільки записи про роботу передують даті заповнення трудової книжки, що потребує підтвердження уточнюючими довідками; згідно з архівною довідкою № 7-02/150 від 15.02.2024, оскільки особисті дані заявниці (ім`я та по батькові) в довідці вказано не повністю, крім того відсутні дані про звільнення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її права на пенсійне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем недоліки позовної заяви усунуті, у зв`язку із чим ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Окремо зазначає, що для підтвердження трудового стажу позивачкою ОСОБА_1 подано дублікат трудової книжки НОМЕР_1 виданий 09.11.2005, де записи про трудову діяльність внесені до дати заповнення дубліката трудової книжки та виконані без дотримання вимог Інструкції. На підтвердження записів дубліката трудової книжки до листопада 2005 року позивачкою подано архівну довідку №7-02/150, видану 15.02.2024, проте її особисті дані (прізвище ім`я та по батькові) не вказані повністю, що виключає її ідентифікацію та потребує підтвердження приналежності документа в порядку окремого провадження. У зв`язку з цим, періоди роботи позивачки з 15.08.1983 до 31.12.1998, згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 , виданим 09.11.2005, не зараховані до страхового стажу. Страховий стаж позивачки зарахований на підставі відомостей персоніфікованого обліку та становить 25 років 03 місяців та 22 дні, що є недостатнім для набуття права на пенсійне забезпечення. З урахуванням наведеного, відповідачем 22.02.2024 прийнято рішення № 32 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачці ОСОБА_1 з дотриманням норм чинного законодавства.

Представником відповідача 2 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подано, як і не надходило до суду заяви про продовження процесуального строку для подання відзиву.

Копію ухвали ( документ в електронному вигляді ) було надіслано одержувачу Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області в його електронний кабінет та доставлено 21.03.2024 о 00:10, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень КАС України, суд приходить до висновку, що відповідач 2 належним чином повідомлений про розгляд даної справи, а відтак суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в письмовому провадженні, за наявними в ній матеріалами.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1983, виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач 15.08.1983 призначена на посаду вчителя початкових класів Лукашівської восьмирічної школи; з 10.08.1993 позивач переведена на посаду вчителя початкових класів в Ладижинську школу № 1 І-ІІІ ступенів по контракту; 01.09.2000 позивач переведена на посаду вчителя початкових класів Ладижинської ЗОШ №1 І-ІІІ ступенів; 20.08.2000 позивач звільнена із займаної посади; з 01.09.2001 по 31.07.2002, з 02.09.2002 по 31.05.2003, з 01.09.2003 по 10.04.2004 та з 01.09.2004 позивач призначена на посаду вчителя початкових класів (індивідуальні години) в Ладижинській ЗОШ № 1. На 1 сторінці зазначеної трудової книжки вказано, що видано дублікат 9.11.2005.

14.02.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додала необхідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №32 від 22.02.2024, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивачки наступних періодів роботи згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.11.2005 з 15.08.1983 по 31.12.1998, оскільки записи про роботу передують даті заповнення трудової книжки, що потребує підтвердження уточнюючими довідками, та архівної довідки № 7-02/150 від 15.02.2024, оскільки особисті дані заявниці (ім`я та по батькові) в довідці вказано не повністю, крім того відсутні дані про звільнення.

При цьому зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 03 місяці 22 дні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її права на пенсійне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії (14.02.2024) позивач досягла 60-річного віку ( дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), необхідного для призначення пенсії, у зв`язку з чим звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №32 від 22.02.2024, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.11.2005, з 15.08.1983 по 31.12.1998, оскільки записи про роботу передують даті заповнення трудової книжки, що потребує підтвердження уточнюючими довідками; згідно з архівною довідкою № 7-02/150 від 15.02.2024, оскільки особисті дані заявниці (ім`я та по батькові) в довідці вказано не повністю, крім того відсутні дані про звільнення.

Надаючи оцінку посиланням відповідача 1 на неможливість зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки записи про роботу передують даті заповнення трудової книжки, що потребує підтвердження уточнюючими довідками, а згідно з архівною довідкою № 7-02/150 від 15.02.2024, особисті дані заявниці (ім`я та по батькові) в довідці вказано не повністю, крім того відсутні дані про звільнення, суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як встановлено судом, позивачці відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.11.2005 з 15.08.1983 по 31.12.1998, оскільки записи про роботу передують даті заповнення трудової книжки.

Разом з тим, як свідчать матеріали пенсійної справи, згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 датою її заповнення є 15.08.1983, що відповідає даті запису №1, а саме даті призначення позивача на посаду вчителя початкових класів Лукашівської восьмирічної школи ( а.с. 10 ).

В свою чергу, на першій сторінці вказаної трудової книжки зазначено про видачу дубліката 09.11. 2005.

В той же час, згідно з записом № 2 трудової книжки НОМЕР_1 з 10.08.1993 позивач переведена на посаду вчителя початкових класів в Ладижинську школу № 1 І-ІІІ ступенів по контракту. Подальші записи в трудовій книжці є логічними, чіткими та зрозумілими, відображають відповідні періоди трудової діяльності позивачки та оформлені належним чином.

У відзиві на позовну заяву відповідач 1 зазначає про те, що дублікат трудової книжки позивача НОМЕР_1 виданий без дотримання вимог пунктів 5.1.-5.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, втім такі доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки, як встановлено судом, дублікат трудової книжки позивача НОМЕР_1 виданий на виконання вимог пункту 5.5. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Підсумовуючи суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відтак, суд не погоджується з діями відповідача щодо неврахування спірних періодів роботи позивачки з 15.08.1983 по 31.12.1998 до її страхового стажу, з підстав вказаних в рішенні № 32 від 22.02.2024.

При цьому суд наголошує, що відповідні періоди роботи належним чином відображені в трудовій книжки позивача, а оскаржуване рішення не містить обґрунтування чому наявний трудовий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що записи про періоди роботи позивача з 15.08.1983 по 31.12.1998 містяться в її трудовій книжці НОМЕР_1 , виданій 15.08.1983 в день прийняття її на роботу.

Крім того, слід зауважити, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Отже, відсутні підстави для неврахування вказаних періодів при визначенні страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Враховуючи наведене, суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо посилання відповідача про неможливість підтвердження періодів роботи позивача, зазначених в дублікаті її трудової книжки НОМЕР_1 , виданому 09.11.2005, архівною довідкою від 15.02.2024 № 7-02/150, оскільки особисті дані заявниці (ім`я та по батькові) в довідці вказано не повністю, крім того відсутні дані про звільнення, то суд їх до уваги не приймає, оскільки, основним документом, який підтверджує стаж особи, є трудова книжка.

Як зазначалось судом вище, період роботи позивача з 15.08.1983 по 31.12.1998 належним чином підтверджуються відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1983.

Крім того, судом встановлено, що архівна довідка Комунальної установи "Тростянецький трудовий архів" від 15.02.2024 № 7-02/150 видана на ім`я ОСОБА_2 . Зазначення ініціалів імені та по батькові позивача в тексті даної довідки, не ставить під сумнів достовірність даної довідки.

Натомість, відповідач 1 як орган державної влади, на якого покладено функції соціального забезпечення громадян, які досягли пенсійного віку, допустив надмірний формалізм, у зв`язку з чим позбавив позивачку права на своєчасне призначення та отримання пенсії.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що наданими доказами підтверджується трудовий стаж позивачки з 15.08.1983 по 31.12.1998, а записи в трудовій книжці НОМЕР_1 , виданій 15.08.1983, є достатніми для зарахування до страхового стажу позивача відповідних вищезазначених періодів роботи.

Таким чином, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 32 від 22.02.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що період з 15.08.1983 по 31.12.1998 становить більше 15 років, а в сукупності з урахуванням визнаного відповідачем 1 страхового стажу позивача - 25 років 03 місяці 22 дні загальний страховий стаж позивачки перевищує необхідний мінімальний тридцятирічний стаж.

Отже, у зв`язку з визнанням судом протиправним рішення відповідача про відмову в призначені пенсії та його скасування та підтвердження права позивача на призначення пенсії, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача, враховуючи заявлені позовні вимоги, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.08.1983, а саме з 15.08.1983 по 31.12.1998 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з 23.11.2023.

При цьому суд враховує, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Волинській області, рішенням якого відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, відтак дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу позивача відповідних періодів роботи та повторного розгляду заяви про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Волинській області.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року в справі № 500/1216/23.

Вирішуючи даний спір суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з вищенаведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №32 від 22.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.08.1983, а саме з 15.08.1983 по 31.12.1998.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 23.11.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ), Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22-В, м. Луцьк, Волинська область, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна