Справа № 380/2826/26
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2826/26
У Х В А Л А

з питань вжиття заходів забезпечення позову

20 лютого 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), в якому просить:

- визнати протиправними дії командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 №179-АГ від 22.01.2026 «Про підсумки службового розслідування»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного логістичного центру Державної прикордонної служби України №98-АГ від 09.02.2026 «Про матеріальну відповідальність»;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти у розмірі 7246 (сім тисяч двісті сорок шість гривень) 25 копійок.

Позивач разом і з позовною заявою 18.02.2026 подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Головного логістичного центру Державної прикордонної служби України №98-АГ від 09.02.2026 «Про матеріальну відповідальність» до набрання законної сили рішенням суду.

Заява обґрунтована тим, що за результатами службового розслідування наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 №98-АГ від 09.02.2026 «Про матеріальну відповідальність» позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму завданої шкоди в розмірі 615583,55 грн. Зазначена сума відповідно до частини 1 ст. 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» щомісячно стягується з позивача в розмірі 20 відсотків його місячного грошового забезпечення, до повного погашення шкоди. На виконання наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №98-АГ від 09.02.2026 «Про матеріальну відповідальність» в лютому 2026 року з позивача стягнуто 7246,25 грн., що підтверджується розрахунковим листом. Подальше стягнення коштів з позивача може суттєво ускладнити відновлення порушених його прав, у разі вирішення спору на його користь.

Також звертає увагу, що на утриманні у позивача є малолітня дитина з інвалідністю, що підтверджується медичним висновком №27/32 про дитину інваліда до 18 років від 13.08.2024, яка потребує належного утримання та лікування. Безпідставне притягнення позивача до матеріальної відповідальності та щомісячне стягнення матеріальної шкоди порушує його права та інтереси його сім`ї, яку він утримує.

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити негативні наслідки для позивача у вигляді безпідставних фінансових втрат. Також позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для поновлення порушеного права на повернення стягнутих грошових коштів. Позивач вважає, що наведене є підставою для вжиття заходів забезпечення позову згідно з ч.2 ст.150 КАС України. Просить заяву задовольнити.

Відповідно до положень ч.1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

При вирішені заяви про забезпечення позову суд керувався таким.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено, зокрема шляхом: зупинення дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Водночас, підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, а тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язане з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.06.2022 по справі №580/5656/21.

Суд враховує, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Відтак, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Предметом спору в даній справі є, зокрема, наказ Головного логістичного центру Державної прикордонної служби України №98-АГ від 09.02.2026 «Про матеріальну відповідальність» в якому зазначено, відповідно до частини 1 ст. 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», головному бухгалтеру фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) доручено забезпечити стягнення у сумі 615583,55 грн. з начальника відділення тилового забезпечення відділу зберігання та забезпечення Головного логістичного центру Державної прикордонної служби України майора ОСОБА_1 щомісячно в розмірі 20 відсотків його місячного грошового забезпечення, до повного погашення шкоди, які щомісяця перераховувати у дохід Державного бюджету України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення (ч.1 ст.13 вищевказаного Закону).

Наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 №98-АГ від 09.02.2026 «Про матеріальну відповідальність» в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності є самостійною, законодавчо визначеною підставою для проведення стягнення з щомісячного грошового забезпечення позивача.

Зважаючи на те, що предметом доказування в даній справі є питання правомірності прийняття відповідачем наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №98-АГ від 09.02.2026 «Про матеріальну відповідальність» та притягнення позивача до матеріальної відповідальності, на переконання суду реалізація даного наказу шляхом утримання з грошового забезпечення позивача відповідних сум може мати наслідком фактичне виконання такого наказу до вирішення спору судом, що у подальшому може суттєво ускладнити виконання рішення суду чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у випадку задоволення позову.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, безпідставне стягнення з позивача частини його грошового забезпечення щомісячно, якщо таке буде встановлено судом під час розгляду справи по суті, може свідчити про втручанням в конвенційні права позивача. Таке втручання може бути обґрунтованим виключно у разі його правомірності, тобто після надання судом оцінки правомірності оскаржуваного наказу, безпосередньо яким передбачено таке стягнення.

Відтак, на думку суду, без вжиття заходів забезпечення позову та зупинення дії оскаржуваного наказу, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача ускладнить їх відновлення або взагалі унеможливить.

Слід наголосити, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

На думку суду вказане свідчить про те, що негативні наслідки, за період чинності оспорюваного наказу, є більше обтяжливими, ніж наслідки, які б могли виникнути у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Водночас, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд не дає оцінки оспорюваному рішенню, не оцінює ґрунтовність та підставність обставин його прийняття та покладене в його основу правове обґрунтування, а також не здійснює перевірку його на відповідність критеріям, закріпленими у статті 2 КАС України.

За цих обставин суд доходить висновку про наявність підстав для забезпечення позову у спосіб зупинення дії наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №98-АГ від 09.02.2026 «Про матеріальну відповідальність» до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі. Зупинення дії спірного рішення носить тимчасовий характер, не скасовує його, а спрямоване на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову та недопущення настання негативних наслідків для позивача, а також інших осіб.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 150, 154, 243, 248 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити дію наказу Головного логістичного центру Державної прикордонної служби України №98-АГ від 09.02.2026 «Про матеріальну відповідальність» до набрання законної сили рішенням суду у справі №380/2826/26.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суддя Р.І. Кузан