Справа № 160/36106/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (далі позивач) до Громадського формування з охорони громадського порядку «Сапсан» (далі відповідач), третя особа-1: Департамент громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради, третя особа-2: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в якій просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на існування правових підстав для припинення відповідача. Зазначає, що правоохоронним органом встановлено відсутність відповідача за адресою місцезнаходження, відомості про здійснення ним діяльності відсутні, на листи не відповідає, а отже підлягає припиненню діяльності.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, копію ухвали та позовну заяву з додатками отримав завчасно, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
06 січня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника третьої особи-2 надійшло клопотання про долучення доказів, до якого долучено статут відповідача.
08 січня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника третьої особи-2 надійшло пояснення, за змістом якого він підтримує позицію позивача у справі та зазначає про необхідність припинення діяльності відповідача.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 23.10.2025 року №/2-2532 повідомлено, що відповідач зареєстрований 24.06.2020 року.
Листом Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області від 17.02.2025 року №43/13/11-790 повідомлено, що відповідач протягом 2023-2024 років не виконує вимог законодавства до його діяльності, за адресою місцезнаходження відсутнє. Висловлено прохання розглянути питання про розпуск відповідача.
Рапортом інспектора превенції ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області від 07.01.2025 року підтверджено відсутність та місцезнаходження відповідача.
Згідно статуту відповідача він створений як громадське об`єднання на добровільних засадах з метою сприяння органам місцевого самоврядування, правоохоронним органам та органам виконавчої влади, а також посадовим особам у запобіганні та припиненні кримінальних і адміністративних правопорушень, захисту життя та здоров`я громадян, інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, а також у рятуванні людей і майна під час стихійного лиха та інших надзвичайних ситуацій.
За п. 8.1. Статуту основними завданнями формування у сфері охорони громадського порядку є сприяння визначеним напрямам діяльності Національної поліції.
Пунктами 57, 58 Статуту передбачено, що діяльність формування може бути припинена шляхом примусового розпуску або саморозпуску відповідно до закону.
У разі порушення формуванням вимог законодавства щодо його діяльності за заявою реєструю чого органу його діяльність може бути заборонена за рішенням суду в установленому законом порядку.
Вважаючи наявними правові підстави для припинення відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини врегульовані Законами України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» від 22.06.2000 №1835-III (далі - Закон №1835-III), «Про громадські об`єднання» від 22.03.2012 №4572-VI (далі - Закон №4572-VI), «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон №755-IV).
Відповідно до ст. 1 Закону №1835-ІІІ громадяни України відповідно до Конституції України мають право створювати в установленому цим Законом порядку громадські об`єднання для участі в охороні громадського порядку і державного кордону, сприяння органам місцевого самоврядування, правоохоронним органам, Державній прикордонній службі України та органам виконавчої влади, а також посадовим особам у запобіганні та припиненні адміністративних і кримінальних правопорушень, захисті життя та здоров`я громадян, інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, а також у рятуванні людей і майна під час стихійного лиха та інших надзвичайних обставин (далі - громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону №1835-ІІІ діяльність громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону може бути припинена шляхом примусового розпуску або саморозпуску відповідно до закону.
Частиною 1 ст. 16 Закону №1835-ІІІ визначено, що місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування у межах своєї компетенції спільно з органами Національної поліції та підрозділами Державної прикордонної служби України здійснюють координацію та контроль за діяльністю громадських формувань, заслуховують повідомлення і звіти керівників зазначених формувань.
Статтею 20 Закону №1835-ІІІ встановлено, що контроль за діяльністю громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону здійснюється органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування у порядку, встановленому законом.
Органи, що проводять реєстрацію зазначених громадських формувань, здійснюють контроль за дотриманням ними вимог положення (статуту). Представники цих органів мають право спостерігати за проведенням громадськими формуваннями заходів, вимагати необхідні документи, одержувати пояснення.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 25 Закону №4572-VI передбачено, що припинення діяльності громадського об`єднання здійснюється за рішенням громадського об`єднання, прийнятим вищим органом управління громадського об`єднання, у визначеному статутом порядку, шляхом саморозпуску або реорганізації.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону №755-IV припинення діяльності громадського об`єднання здійснюється: за рішенням суду про заборону (примусовий розпуск) громадського об`єднання.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Згідно вищевказаного громадські формування з охорони громадського порядку та державного кордону, що зареєстровані та діють на території м. Дніпро, зобов`язані, окрім виконання статутних завдань, звітувати про результати своєї діяльності перед відповідними виконавчим органами Дніпровської міської ради, органами Національної поліції та підрозділами Державної прикордонної служби України. Відповідних доказів до суду не надано.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач фактично не здійснює статутну діяльність, не сприяє органам місцевого самоврядування, правоохоронним органам та органам виконавчої влади, а також посадовим особам у запобіганні та припиненні кримінальних і адміністративних правопорушень, захисту життя та здоров`я громадян, інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, а також у рятуванні людей і майна під час стихійного лиха та інших надзвичайних ситуацій, лише формально існує у вигляді запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.
Отже, фактичне припинення статутної діяльності, відсутність за адресою місцезнаходження, неподання звітів про результати своєї діяльності дає підстави для висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Такі витрати позивачем у справі не понесені, а отже не підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко