Справа № 522/25618/25-Е
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хом`якової В.В., при секретарі Перебийніс Н.Ю., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Димон І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправними дій , скасування постанови про адміністративне правопорушення, визнання протиправним акту затримання транспортного засобу ; стягнення витрат та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі- відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції Бузила В.В. щодо евакуації автомобіля ОСОБА_1 22.11.2025;

скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6213464;

визнати протиправним акт затримання транспортного засобу ОСОБА_1 ;

стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму витрат, пов`язаних з евакуацією і зберіганням транспортного засобу: 680 грн. + 810 грн. + 2600 грн. = 4090 грн. на рахунок НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 , ПриватБанк);

стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. за порушення прав особи з інвалідністю, втручання у приватне життя та надмірне застосування примусових заходів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2025 року адміністративну справу № 522/25618/25 передано за предметною юрисдикцією на розгляд Одеському окружному адміністративному суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22 грудня 2025 року адміністративну справу № 522/25618/25 передано судді Хом`яковій В. В.

Ухвалою суду від 15.12.2025 позов залишено без руху та витребувані додатки до позову в електронному вигляді або в роздрукованому вигляді, докази звільнення позивача від судового збору. 26.12.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані додатки до позову.

Ухвалою суду від 13.01.2026 продовжений строк усунення недоліків. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання копій додатків до позовної заяви протягом 5-ти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

16.01.2026 року позивачем надано заяву про усунення недоліків. Враховуючи, що позивачем усунені недоліки, зазначені в ухвалі суду від 13.01.2026 року, суд ухвалою від 20.01.2026 відкрив провадження по справі.

Призначено розгляд справи в судовому засіданні на 12.02.2026 о 15 год. 00 хв в режимі відеоконференції. В подальшому оголошена перерва до 17.02.2026.

Позивач зазначає, що 22.11.2025 транспортний засіб Nissan Teana, який знаходився у користуванні позивача, був евакуйований працівниками патрульної поліції, підстава для евакуації - зупинка на відстані менше 10 м від пішохідного переходу. Позивач вважає, що така відстань не доведена ні фотозйомкою, ані відеозйомкою зі сторони патрульної поліції. Надані поліцією фотоматеріали є недостатніми: на ключовому фото з рулеткою (яке є єдиним доказом вимірювання) відсутня прив`язка до об`єктів. У кадрі зафіксовано лише цифру на стрічці, що лежить на асфальті. На фото з рулеткою не зафіксовано одночасно дві контрольні точки: крайнього габариту автомобіля та краю розмітки ("зебри"). Сама "зебра" в кадр із рулеткою не потрапила, тому неможливо встановити, чи правильно інспектор визначив точку відліку та реальну відстань до "зебри". Без фіксації процесу вимірювання (де видно початок рулетки біля бампера і кінець біля розмітки), цифри на стрічці нічого не доводять.

Позивач посилається на п. 15.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій має право здійснити вимушену зупинку у разі виникнення обставин, які унеможливлюють подальший рух - таких як технічна несправність транспортного засобу або погіршення стану здоров`я. У даному випадку вимушена зупинка була пов`язана з раптовим загостренням психічного стану позивача, що підтверджується медичними документами та направленням на судово-психіатричну експертизу. Евакуація транспортного засобу призвела до непропорційних витрат та порушення прав позивача як особи з інвалідністю.

У відповіді на відзив позивач вказує, що вимушена зупинка та виконання вимог п. 2.9 ПДР відповідач помилково кваліфікує як звичайне порушення правил зупинки (п. 15.9 "г" ПДР), ігноруючи обставини, що виключають адміністративну відповідальність. Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України "вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність або небезпеку, яка спричинена вантажем, що перевозиться, станом учасника дорожнього руху (водія, пасажира) або появою перешкоди для руху." У день події (22.11.2025) позивач відчув різке погіршення стану здоров`я. Це підтверджується доданим до матеріалів справи направленням на госпіталізацію від 24.11.2025, виданим лікарем-психіатром ОСОБА_2 , де зафіксовано скарги на тривогу та емоційні порушення, що згодом призвело до стаціонарного лікування з діагнозом F06.3 (Органічний афективний розлад). Критичний стан виник саме на дорозі, що зробило зупинку вимушеною. Для купірування гострого нападу позивач прийняв призначені лікарем препарати (нейролептики/седативні: аміназин, еголанза, вальпроком), дія яких несумісна з керуванням авто. Відповідно до п. 2.9 (б) ПДР України: "Водієві забороняється: ... б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу." Позивач не прибрав автомобіль негайно, оскільки діяв у суворій відповідності до п. 2.9 (б) ПДР. Керування автомобілем у такому стані та під впливом ліків створило б смертельну небезпеку для оточуючих. Відмова від подальшого руху була актом крайньої необхідності (ст. 17 КУпАП). Евакуація автомобіля у водія, який виконав вимогу закону не сідати за кермо у хворобливому стані, є протиправною.

Відповідач посилається на відеозапис як підставу для незалучення понятих (ст. 265-4 КУпАП). Проте наданий суду відеозапис з камери № 471811 фіксує виключно процес завантаження вже порожнього автомобіля. У листі УПП в Одеській області від 26.12.2025 № М-21293 відповідач офіційно визнав, що відеозапис з іншої камери (№ 475714) втрачено. Саме втрачений запис міг містити докази (відсутності) належних замірів. За відсутності повного відеозапису події та відсутності понятих, акт тимчасового затримання є недопустимим доказом.

Твердження про "суттєву перешкоду" спростовуються обстановкою: вулиця має односторонній рух. Автомобіль знаходився ліворуч, не перекриваючи смугу руху, за "зеброю". Спецтранспорт, що міг би рухатися проти руху, використовує сирени. Згідно з п. 1.4 ПДР, учасники руху мають право розраховувати на дотримання правил іншими особами. Реальної загрози безпеці не було.

Дії поліції мали ознаки виконання "плану по евакуації" (10 авто на зміну) в інтересах третіх осіб, про що позивач повідомив у заявах до НАБУ та ДБР. Залишення особи з інвалідністю II групи без засобу пересування у стані гострого розладу здоров`я (що згодом призвело до госпіталізації) є проявом байдужості, що завдало мені значних моральних страждань.

У додаткових поясненнях позивач вказує, що причина вимушеної зупинки на вул. Базарній, 86, у п`ятницю 21.11.2025 було те, що позивач мав критичне навчальне навантаження (студент 5 курсу ОНУ ім. Мечникова), відвідавши 4 пари поспіль (консультації). Ввечері, на фоні виснаження, позивач відчув різке загострення хронічного розладу. Через небезпеку керування та відсутність місць біля дому, позивач здійснив вимушену зупинку там, де зміг це зробити безпечно. У суботу 22.11.2025 о 11:20 ОСОБА_1 мав складати іспит, через хворобливий стан та іспит фізично не міг забрати авто до моменту евакуації (09:39). У понеділок зранку позивач прибув до Управління патрульної поліції. Відчуваючи критичне погіршення стану (тривога, дезорієнтація), позивач був змушений перед поїздкою на штрафмайданчик заїхати до лікаря-психіатра ОСОБА_2 . Лікар зафіксував стан та видав направлення. Лише після лікаря позивач дістався штрафмайданчика, де виявив, що автомобілю завдано механічних пошкоджень (відірвано кріплення бампера), що зафіксовано на фото. Це завдало значних моральних страждань.

Звертає увагу суду на факт службового підроблення в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22.11.2025, оскільки в акті (розділ "Свідки/Технічні засоби") інспектор вказав два нагрудних відеореєстратори як доказ здійснення відеофіксації: № 475714 та № 471811. Наявність двох камер стала формальною підставою для незалучення понятих відповідно до ст. 265-4 КУпАП. Проте, у листі-відповіді УПП в Одеській області від 26.12.2025 № М-21293 офіційно зазначено: "Надати відеозапис з нагрудного відеореєстратора № 475714 немає можливості, оскільки поліцейські відеофіксацію не здійснювали". Таким чином інспектор вніс до офіційного документа (Акта) завідомо неправдиві відомості про здійснення відеофіксації приладом № 475714, що свідчить про штучне створення доказів та порушення процедури евакуації (відсутність повної відеофіксації та відсутність понятих). Акт, складений з такими порушеннями, є недопустимим доказом.

Позивач прибув в судове засідання в режимі відеоконференції, просить задовольнити позов.

Відповідач у наданому відзиві просить відмовити в задоволенні позову, зазначає, що 22.11.2025 знаходячись на службі під час патрулювання та нагляду за дорожнім рухом інспектором взводу № 1 роти № 7 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Одеській області ДПП) старшим сержантом поліції Бузило В.В., за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 86, було виявлено транспортний засіб, водій якого здійснив зупинку транспортного засобу NISSAN TEANA номерний знак НОМЕР_2 ближче 10 м від пішохідного переходу, що створювало суттєві перешкоди дорожньому руху та створювало загрозу безпеці руху. Даний транспортний засіб був зупинений з порушенням п. 15.9.г) Правил дорожнього руху, чим створювали загрозу та перешкоду дорожньому руху. Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. 22.11.2025 о 09 год. 39 хв. за адресою: м, Одеса, вул. Базарна, 86 інспектором УПП в Одеській області ДПП Бузило В.В. відповідно до ст. 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу NISSAN TEANA, номерний знак НОМЕР_2 . Перешкоджання дорожнього руху 22.11.2025 транспортним засобом NISSAN TEANA, номерний знак НОМЕР_2 підтверджується відеозаписом та фото-файлами.

24.11.2025 до УПП в Одеській області ДПП звернувся гр. ОСОБА_1 . Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, гр. ОСОБА_1 було ознайомлено з його правами згідно ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України. Він надав старшому інспектору відділу адміністративної практики УПП в Одеській області ДПП капітану поліції Саютіну І.І. письмове пояснення по суті вчиненого ним правопорушення, в якому зазначив: "Припаркував автівку у п`ятницю 21.11.25 оскільки не було вільних місць, погано себе почував. Вину не визнаю, не міг переставити, бо погано себе почував. Находився в стані неосудності". На підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22.11.2025 відеозапису та фото-файлів з місця адміністративного правопорушення у відношенні гр. ОСОБА_1 старшим інспектором відділу адміністративної практики УПП в Одеській області ДПП капітаном поліції Саютіним І.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6213464 від 24.11.2025 за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою на особу накладено штраф у розмірі 680 грн. На доданих до відзиву фотознімках чітко видно, що транспортний засіб NISSAN TEANA номерний знак НОМЕР_2 беззаперечно зупинений з порушенням правил зупинки, саме ближче 10 метрів від пішохідного переводу, що створювало суттєві перешкоди дорожньому руху та загрозу безпеці руху, що заборонено Правилами дорожнього руху. Обов`язок щодо усунення перешкоди дорожньому руху та його безпеці лежить безпосередньо на водієві. Об`єктивна сторона даного правопорушення, визначена в ч. 3 ст.122 КУпАП, як порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Вартість виконаних робіт з евакуації (завантаження, розвантаження та транспортування транспортного засобу) склала 2600 грн., роботи надані ФОП ОСОБА_3 , кошти сплачено позивачем не Департаменту патрульної поліції , а ФОП ОСОБА_3 . Також позивач сплатив за зберігання транспортного засобу на спец майданчику на рахунок ГУНП в Одеській області 810 грн. кошти за зберігання транспортного засобу Департамент патрульної поліції не отримував.

Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено такі обставини.

Власником автомобіля NISSAN TEANA держ.номер НОМЕР_2 є гр.-ка ОСОБА_4 , належний користувач ОСОБА_1 .

Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22.11.2025 о 09 год. 39 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 86, інспектором взводу № 1 роти № 7 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП старшим сержантом поліції ОСОБА_5 відповідно до ст. 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу NISSAN TEANA, номерний знак НОМЕР_2 у зв`язку з порушенням вимог п. 15.9.г) Правил дорожнього руху, даний транспортний засіб створював суттєві перешкоди дорожньому руху та створював загрози безпеці руху. Перешкоджання дорожнього руху 22.11.2025 за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 86 транспортним засобом NISSAN TEANA, номерний знак НОМЕР_2 підтверджується відеозаписом та фото-файлами .

Позивач 24.11.2025 звернувся до УПП в Одеській області ДПП. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 надав старшому інспектору відділу адміністративної практики УПП в Одеській області ДПП капітану поліції Саютіну І.І. письмове пояснення по суті вчиненого ним правопорушення, в якому зазначив, мова оригіналу: "Припаркував автівку у п`ятницю 21.11,25 оскільки не було вільних місць, погано себе почував. Вину не визнаю не міг переставити, бо погано себе почував. Находився в стані неосудності" .

На підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від відеозапису та фото-файлів з місця адміністративного правопорушення у відношенні гр. ОСОБА_1 старшим інспектором відділу адміністративної практики УПП в Одеській області ДПП капітаном поліції Саютіним І.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6213464 від 24.11.2025 за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність, за яке передбачена передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. У постанові зазначено, що автомобіль гр. ОСОБА_1 був припаркований у такий спосіб, що суттєво перешкоджав дорожньому руху та створював суттєві загрози безпеці РУХУ, 22.11.2025 о 09:39 у м. Одеса, вул. Базарна, 86, водій здійснив зупинку ТЗ ближче 10 м від пішохідного переходу, що створювало суттєві перешкоди дорожньому руху та створювало загрози безпеці руху , чим порушив п. 15.9 (г ПДР.

Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, 22.11.2025 транспортний засіб NISSAN TEANA, номерний знак НОМЕР_2 для його примусового переміщення був переданий ОСОБА_6 , для переміщення на спеціальний майданчик. Вартість виконаних робіт з евакуації (завантаження, розвантаження та транспортування транспортного засобу) склала 2600 грн., роботи надані ФОП ОСОБА_3 , вартість робіт позивачем оплачено. Крім того, ОСОБА_1 сплатив кошти за зберігання автомобіля на спецмайданчику в сумі 810 грн.

Не погоджуючись із притягненням його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч. 3 ст. 41 Закону України "Про дорожній рух" порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про дорожній рух" контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху; загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган,

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно п. 15.1, п. 15.2 п. 15.9 "г", Правил дорожнього руху, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). Зупинка забороняється: на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до п. 1.10 вищевказаних Правил, пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу;

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 265-4 КУпАП, для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, шо суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правлами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме : г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі.

Статтею 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП, передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За п.1ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. В силу ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм І стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Відповідно дост. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (в тому числі й щодо порушення частини третьої статті 122 КУпАП). Відповідно до частини 2 статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1. - 279-19 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Судом встановлено, що інспектором ДПП здійснено фотофіксацію порушення. З наданих на розгляд суду матеріалів фотофіксації до оскаржуваної постанови вбачається, що транспортний засіб NISSAN TEANA, номерний знак НОМЕР_2 , знаходиться безпосередньо в зоні дії знаку 5.38.2, що встановлений задля позначення пішохідного переходу.

З долучених до матеріалів справи фотокопій слідує, що транспортний засіб NISSAN TEANA очевидно знаходився 22.11.2025 ближче 10 метрів від пішохідного переходу, тим самим суттєво перешкоджає дорожньому руху та створює перешкоди дорожньому руху.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

Тобто, положення "Про Національну поліцію" надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 Розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказам МВС № 1026 від 18.12.2018, портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.

При цьому суд зауважує, що порушення пп. "г" п. 15.9 Правил дорожнього руху не покладає на відповідну посадову особу обов`язку впевнитись у тому, чи призвели такі дії до перешкоди дорожнього руху, ураховуючи, що ч.3 статті 265-4 КУпАП містить визначення щодо розміщення ТЗ таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює перешкоди дорожньому руху, а саме: ТЗ вважається таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює перешкоди дорожньому руху, якщо він розміщений ближче 10 метрів від пішохідного переходу. Наведене залишилось поза увагою суду першої інстанції.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що приймаючи оскаржену постанову відповідач порушень вимог законодавства не допустив, вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення доведена, наявні зафіксовані докази технічними засобами. З фотознімків можливо ідентифікувати навколишню вулицю, а також переконатися, що позивач зупинив транспортний засіб поряд з пішохідним переходом, що безумовно є меншою відстанню ніж 10 метрів, передбачених ПДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтею 121- 3, частинами третьою, п`ятою, шостою і сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома)), статтями 122-5, 124,126, статтями 132-1, 206-1 КУпАП, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 затверджено Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання (далі - Порядок № 1102). Відповідно до абз. 1 пункту № 1 Порядку № 1102 цей Порядок визначає процедуру тимчасового затримання транспортних засобів працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції (далі - поліцейські), зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення. Відповідно до абз. 1 пункту 2 Порядку № 1102 тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтею 121-3, частинами третьою, п`ятою - сьомою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), статтями 122-5,124,126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 КУпАП.

Відповідно до абз.абз. 1, 2 пункту 2-1 Порядку № 1102 за наявності правових підстав, передбачених пунктом 2 цього Порядку, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставляння для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставляння його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку проводиться виключно за умов, що розміщення такого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху чи створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з Інвалідністю, або на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1102 доставляння транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним (у тому числі міжрегіональним) органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори.

Для доставляння транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Так, на виконання цієї вимоги законодавства представником відповідача надано до суду відзив щодо позову разом з фотографіями з місця зупинки/стоянки транспортного засобу, що даний автомобіль знаходився на відстані ближче 10 м від пішохідного переходу.

Подані стороною відповідача відеозапис та фото-файли відповідають вимогам ст. 251, 283 КУпАП, ст.ст.. 72,73,74,75,76 КАС відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом є достовірними, належними, допустимими та достатніми для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Щодо посилань позивача на відсутність здійснення замірів відстані на місці вчинення правопорушення. По-перше, заміри від зупинки транспортного засобу NISSAN TEANA, номерний знак НОМЕР_2 до пішохідного переходу працівниками поліції було здійснено. З наданих фото-файлів через погану якість суд немає можливості встановити який було зафіксовано конкретний замір від зупинки транспортного засобу до пішохідного переходу, але очевидно, що транспортний засіб NISSAN TEANA, номерний знак НОМЕР_2 , знаходиться ближче 10 метрів від пішохідного переходу. Надана суду відео фіксація стосується моменту евакуації автомобіля. Тому відсутність відеозапису з іншої камери (№ 475714) не позбавляє акт тимчасового затримання свого значення, оскільки зберігся відеозапис з іншої боді-камери № 471811.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача, що створення позивачем перешкод для пішоходів також полягає в тому, що зупинений з порушенням Правил дорожнього руху автомобіль загороджував видимість руху транспортних засобів, які рухаються у зазначеному напрямку для пішоходів при переході дороги в позначеному місці, тим самим створивши перешкоду для огляду проїжджої частини. Посилання позивача на односторонній рух по вказаній вулиці не спростовує таких висновків, оскільки зазначена обставина не виключає руху в протилежному напрямку автомобілів поліції, швидкої допомоги, рятувальної служби тощо або навіть інших порушників правил дорожнього руху.

Аналіз усіх наявних в справі доказів, дає підстави стверджувати, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП доведений в повній мірі.

Отже. враховуючи, що суд не знайшов підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6213464, інші вимоги є похідними, тому також не підлягають задоволенню.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з таким позовом.

З огляду на наведене, відповідачем підтверджено правомірність оскаржуваної постанови та дій щодо її виконання.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а доводами позивача, що спрямовані на уникнення відповідальності, не спростовуються висновки інспектора.

Посилання позивача на те, що зупинка була вимушеною та пов`язаною з раптовим загостренням психічного стану позивача, не підтверджено належними доказами, які б свідчили про погіршення стану здоров`я саме на момент зупинки автомобіля, та спростовується поведінкою позивача. Направлення на госпіталізацію видане лікарем-психіатром ОСОБА_2 тільки 24.11.2025, тобто, на третій день після вимушеної зупинки, в направленні зафіксовано скарги на тривогу та емоційні порушення, що згодом призвело до стаціонарного лікування з діагнозом F06.3 (Органічний афективний розлад). Позивач не викликав швидку допомогу 21.11.2025 та не увімкнув аварійну сигналізацію на момент зупинки, залишив місце правопорушення, рушивши додому. Також позивач вказує на складання іспиту 22.11.2025. Отже все перелічене не свідчить, що позивач перебував у стані, який унеможливлює керування транспортним засобом.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення спору та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій інспектора патрульної поліції Бузила В.В. щодо евакуації автомобіля ОСОБА_1 22.11.2025, скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6213464; про визнання протиправним акту затримання транспортного засобу; стягнення витрат, пов`язаних з евакуацією і зберіганням транспортного засобу в сумі 4090 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 23.02.2026.

Суддя В.В.Хом`якова

.