Справа № 205/11479/25
Суддя: Костромітіна О. О.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження2-а/205/60/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Костромітіної О.О.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського 1 взводу 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області капралу поліції Фіненка Ярослава Олександровича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, який в подальшому уточнив з визначенням кола відповідачів. В остаточній редакції позовних вимог до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області просив суд поновити термін звернення до суду, вважаючи його пропущеним з поважних причин, визнати протиправною, скасувати постанову та закрити провадження про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5207916 відносно нього ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. В разі закриття провадження у справі зобов`язати повернути з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 605,60 гривень та сплачений штраф у розмірі 425 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно постанови поліцейського 1 взводу 4 роти 4 батальйону УПП в м. Дніпрі капрала поліції Фіненка Я.О. у справі про адміністративне правопорушення від 13.07.2025 року серія ЕНА № 5207916 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень.

Вказана постанова вмотивована тим, що 12.07.2025 року о 23 годині 53 хвилин в м. Дніпрі вул. С. Нігояна, біля будинку 28 було зупинене автомобіль марки Шкода, моделі «Октавія», державний реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , яким він керував. Причиною зупинки стало те, що зі слів працівників поліції його номерний знак, який знаходиться с заду авто не достатньо ярко посвідчувався і працівники поліції не змогли його прочитати з відстані 20 м. Зі слів поліцейського причиною зупинки є порушення п.3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Вважає вказану постанову протиправною та необґрунтованою, оскільки під час її винесення були суттєво порушені вимоги ч.1 ст. 247 КУпАП, тому така постанова підлягає скасуванню. На номерному знаку, який знаходився с заду на авто не було будь-яких рамочок чи предметів, які ускладнюють його видимість та зверху горить дві лампочки підсвітки даного номерного знаку, як це передбачено конструкцією даного авто. Даний номерний знак був чистий. Він попросив робітників поліції надати йому докази відео фіксації даного правопорушення, про що йому було відмовлено. На прохання працівників поліції надати свої документи для перевірки, повідомив, що не відмовляється надати дані документи, і наддасть їх лише після того, як йому буде надано докази зупинки його транспортного засобу. Далі, не надаючи йому докази вчинення ним адміністративного правопорушення, капрал поліції Фіненко Я.О. притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

На його клопотання надати можливість скористатися правової допомогою та викликати адвоката йому було відмовлено. Записати його двох знайомих в якості свідків, які знаходилися з ним в автомобілі, з невідомих причин йому було відмовлено.

Враховуючи, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення були допущені суттєві порушення вимог чинного законодавства та висновки, які викладені в постанові, не відповідають дійсним обставинам справи, є необґрунтованими, а також при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності були допущені істотні порушення процесуальних норм, вважає що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідач Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції надав письмові пояснення щодо позову та відзив на уточнений позов, в яких просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що оспорювана постанова винесена поліцейським у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не пред`явивши на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

13.07.2025 року в 23 години 38 хвилин на пр. Сергія Нігояна у м. Дніпрі поліцейські під час патрулювання у складі наряду поліції, реалізовуючи передбачені пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» повноваження поліції з виявлення та припинення адміністративних правопорушень, зупинили транспортний засіб SKODA, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .

У подальшому, під час спілкування з поліцейськими, на їх неодноразову вимогу надати посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, ОСОБА_1 відповів відмовою.

Такі обставини підтверджуються відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського 470322, що використовується поліцією на підставі Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, і не заперечуються ОСОБА_1 , а отже не є предметом спору. Згідно абзаців 4, 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху водій повинен зупинитися на вимогу поліцейського з дотриманням вимог Правил дорожнього руху, а також пред`явити для перевірки документи, визначені законодавством, зокрема, абзацом 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» та пунктом 2.1 Правил дорожнього руху, у тому числі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак саме по собі керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, вже містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, покладено на органи Національної поліції, від імені яких розглядати такі справи і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За таких обставин, враховуючи наявність у діях ОСОБА_1 ознак такого адміністративного правопорушення, керуючись правилами розділу IV Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, поліцейський провів розгляд справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого прийняв рішення про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 425 гривень, тобто в межах санкції, встановленої частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує керування транспортним засобом SKODA, номерний знак НОМЕР_1 , та не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Водночас в обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на відсутність у нього обов`язку надавати на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії за даних обставин.

Разом з тим такі твердження ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі.

Натомість вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище адміністративного правопорушення беззаперечно підтверджується наданими доказами і не спростовано останнім.

Зазначене свідчить про правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та законність і обґрунтованість оспорюваної постанови, яка у зв`язку з цим підлягає залишенню без змін.

При цьому наведені у позові доводи щодо неправомірності такої постанови є безпідставними, не спростовують правильності зазначених вище висновків та встановлених поліцейським обставин і у даному випадку їх слід розглядати лише як спробу уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене правопорушення, що є неприпустимим.

Відтак звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за таке правопорушення не сприятиме досягненню мети правосуддя і дотриманню принципу невідворотності покарання.

При цьому наведені у позові доводи щодо неправомірності такої постанови є безпідставними, не спростовують правильності зазначених вище висновків та встановлених поліцейським обставин і у даному випадку їх слід розглядати лише як спробу уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене правопорушення, що є неприпустимим.

Разом із тим варто зауважити, що згідно практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Правильне по суті і законне рішення не може бути скасовано виключно з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Стосовно ж процедурних порушень, коли йдеться про суто формальні порушення, то такі взагалі не впливають на дійсність рішення.

Не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури оформлення того чи іншого рішення, порушення окремих процедурних питань при розгляді адміністративної справи, які не були дотримані у повному обсязі під час прийняття оскаржуваного рішення, не може потягнути за собою його скасування у випадку, якщо такі порушення не мали наслідком прийняття незаконного рішення.

Таким чином слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову та скасування оспорюваної постанови.

Разом із тим позовну заяву у справі подано поза межами строку звернення до адміністративного суду.

Так, оспорювану постанову вручено ОСОБА_1 в день її винесення 13.07.2025 року, що визнається і не заперечується у позовній заяві та підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського 470322.

Водночас відповідно до матеріалів справи позовна заява ОСОБА_1 про скасування такої постанови надійшла до суду лише 28.07.2025 року, через 15 днів після її оголошення і вручення ОСОБА_1 .

Строк звернення до адміністративного суду з позовом у даній справі сплив 23.07.2025 року, а відтак такий строк пропущено.

Позовна заява у справі надійшла до суду із пропуском встановленого законом строку, проте ОСОБА_1 не посилається на жодну непереборну обставину, яка унеможливила його звернення до суду з таким позовом у встановлений строк, а отже причини пропущення зазначеного строку не є поважними.

Водночас питання поновлення строку звернення до адміністративного суду не вирішувалося судом під час відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, визначених частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду.

За таких обставин відповідач вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, тому відповідач просить суд залишити дану позовну заяву без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив в якій зазначив, що ним не було порушено строк звернення до суду, оскільки суд відкрив провадження у справі, тому процесуальні строки не пропущені Також вважає, що всі доводи відповідача, викладені у відзиві спростовуються відеозаписом, який він додав до позовної заяви.

Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі. Просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції надав до суду письмові пояснення та відзив на позовну заяву, тому суд, відповідно до ст. 205 КАС України, вирішив справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Щодо вимоги поновлення пропущеного строку для звернення до суду для оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Оспорювану постанову вручено ОСОБА_1 в день її винесення 13.07.2025 року. Позовна заява ОСОБА_1 про скасування такої постанови надійшла до суду 28.07.2025 року, через 15 днів після її оголошення і вручення ОСОБА_1 .

Оскільки позивач ОСОБА_1 пропустив встановлений строк для оскарження постанови на незначний строк, 5 днів, суд з урахуванням воєнного стану в України, відсутності постійного енергопостачання внаслідок військової агресії проти України, продовжує ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з даним позовом.

Щодо вимоги про скасування оспорюваної постанови суд зазначає наступне.

Згідно постанови поліцейського 1 взводу 4 роти 4 батальйону УПП в м. Дніпрі капрала поліції Фіненка Я.О. у справі про адміністративне правопорушення від 13.07.2025 року постанова серії ЕНА №5207916 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень.

13.07.2025 року в 23 години 38 хвилин на пр. Сергія Нігояна у м. Дніпрі поліцейські під час патрулювання у складі наряду поліції, реалізовуючи передбачені пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» повноваження поліції з виявлення та припинення адміністративних правопорушень, зупинили транспортний засіб SKODA, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .

У подальшому, під час спілкування з поліцейськими, на їх неодноразову вимогу надати посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, ОСОБА_1 відповів відмовою.

Такі обставини підтверджуються відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського 470322, що використовується поліцією на підставі Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, і не заперечуються ОСОБА_1 .

Згідно абзаців 4, 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху водій повинен зупинитися на вимогу поліцейського з дотриманням вимог Правил дорожнього руху, а також пред`явити для перевірки документи, визначені законодавством, зокрема, абзацом 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» та пунктом 2.1 Правил дорожнього руху, у тому числі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак саме по собі керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, вже містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до рішення Великої Палати Європейського суду з прав людини від 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Отже ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відтак саме по собі керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, вже містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 25.09.2019 року у справі № 127/19283/17 виснував, що доводи водія щодо наявності у нього права не пред`являти документи на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка відповідного транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені документи.

При цьому Верховний Суд наголосив, що право органів Національної поліції перевіряти наявність документів, передбачених Правилами дорожнього руху, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, покладено на органи Національної поліції, від імені яких розглядати такі справи і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За таких обставин, враховуючи наявність у діях ОСОБА_1 ознак такого адміністративного правопорушення, керуючись правилами розділу IV Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, поліцейський провів розгляд справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого прийняв рішення про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 425 гривень, тобто в межах санкції, встановленої частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому суд наголошує, що працівники поліції, реалізовуючи передбачені пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» повноваження поліції з виявлення та припинення адміністративних правопорушень, зупинили транспортний засіб SKODA, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , про що було повідомлено позивачу та роз`яснено останньому причину зупинки транспортного засобу, що зафіксовано на відеозапису портативної камери робітника поліції, який було додано досліджено судом. Дані обставини спростовують позицію позивача щодо безпідставності зупинки його транспортного засобу.

Згідно правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19, встановлений частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок відповідача-суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує керування транспортним засобом SKODA, номерний знак НОМЕР_1 , та не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії за наведених вище обставин.

Водночас в обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на відсутність у нього обов`язку надавати на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії за даних обставин.

Разом з тим такі твердження ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та не відповідають наведеній вище сталій практиці правозастосування і правовим висновкам Верховного Суду.

Вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище адміністративного правопорушення беззаперечно підтверджується наданими доказами і не спростовано останнім.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та законність і обґрунтованість оспорюваної постанови.

При цьому суд зауважує, що згідно практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.02.2022 у справі №580/4215/19, від 22.05.2020 у справі №825/2328/16, від 26.06.2019 у справі №1640/3394/18.

Тобто правильне по суті і законне рішення не може бути скасовано виключно з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Підставами для скасування рішення органу владних повноважень є не будь-які порушення, допущені під час його прийняття, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків, обґрунтованість і законність прийнятого рішення.

Не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури оформлення того чи іншого рішення, порушення окремих процедурних питань при розгляді адміністративної справи, які не були дотримані у повному обсязі під час прийняття оскаржуваного рішення, не може потягнути за собою його скасування у випадку, якщо такі порушення не мали наслідком прийняття незаконного рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що порушення процедури при прийняті постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 , у вигляді ненадання йому правової допомоги, не зазначення свідків, на які він посилається в позовній заяві, не можуть потягнути за собою скасування такої постанови, оскільки такі порушення не є наслідком прийняття працівником поліції законного рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову та його супутніх вимог, які нерозривно пов`язані з вирішенням основної частини позовних вимог, та скасування оспорюваної постанови.

Суд, відповідно до ст.139 КАС України, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 246, 250, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про визнання протиправною, скасування постанови та закриття провадження про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5207916 за ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, зобов`язання повернути сплачений штраф у розмірі 425 гривень, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О. Костромітіна