Справа № 380/373/26
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 рокусправа № 380/373/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: 84121, Донецька область, м.Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 02.09.2025р. №85 про відмову у призначенні - ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 , до трудового (страхового) стажу період роботи з 05.08.1985р. по 10.04.1997р., у Львівському заводі телевізійних вузлів «Електрон», що дає право на призначення пенсії за віком та призначити пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати досягнення віку 60 років, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначив, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Така заява, відповідно до принципу екстериторіальності, була передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області, за результатами розгляду якої прийнято рішення №33 від 03.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Причиною незарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу стало те, що період роботи, вказаний у дублікаті трудової книжки передує даті видачі трудової книжки; в архівній довідці відсутній запис про звільнення з роботи; у довідці про заробітну плату прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що зазнаені у спірному рішенні підстави відмови у призначенні йому пенсії не відповідають законодавству, оскільки він не має обов`язку та не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки та інших документів, що підтверджують його стаж. Просить позов задовольнити.

Ухвалою 15.01.2026 відкрито провадження у справі за цим позовом, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

На адресу суду від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив.

Так, відповідач у цьому відзиві зазначив, що для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 необхідно досягнення особою віку, визначеного законом (60 років); наявність необхідного страхового стажу роботи.

Відсутність однієї з вказаних умов не породжує виникнення права на призначення пенсії.

З огляду на те, що в ОСОБА_1 відсутній встановлений законом необхідний страховий стаж (32 роки), приймаючи оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії, Головне управління діяло виключно у спосіб та в межах своїх повноважень..

Просить у позові відмовити.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд встановив таке.

26.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою № 6871 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач прийняв рішення від 02.09.2025 № 62 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У спірному рішенні зазначено, що відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії складає 31 рік 04 місяці 17 днів.

До страхового стажу відповідач не зарахував періоди роботи:

(…) з 08.08.1983 до 11.11.1983, з 05.08.1985 до 10.04.1997 згідно з дублікатом трудової книжки від 09.05.2007 № НОМЕР_2 , оскільки вищезазначений дублікат заповнений з порушенням вимог Інструкції № 58 та Інструкції № 162;

довідки від 04.03.2025 № О-322/07-12, від 27.05.2025 № 1032/01-36 не враховано у зв`язку з відсутністю запису про звільнення;

у довідці про заробітну плату від 27.05.2025 № 1031/01-36 прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 »;

Водночас, до страхового стажу частково зараховано період роботи з 15.08.1985 до 15.12.1989 відповідно до довідки від 27.05.2025 № 1030/01-36 (…).

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно з статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку; при зверненні за пенсією після спливу трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Згідно з статтею 26 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення вiкy 60 років та наявності страхового стаж не менше 30 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідач, ГУ ПФ України у Кіровоградській області у спірному рішенні вказав, що у позивача недостатньо страхового стажу для призначення пенсії, а саме визначив, що страховий стаж позивачки станом на день звернення із заявою про призначення пенсії складає 31 рік 04 місяці 17 днів.

Стосовно висновку ГУ ПФ України у Донецькій області в частині відсутності підстав для призначення пенсії через те, що у позивача нема страхового стажу за період з 08.08.1983 до 11.11.1983, з 05.08.1985 до 10.04.1997 «згідно з дублікатом трудової книжки від 09.05.2007 № НОМЕР_2 , оскільки вищезазначений дублікат заповнений з порушенням вимог Інструкції № 58 та Інструкції № 162; довідки від 04.03.2025 № О-322/07-12, від 27.05.2025 № 1032/01-36 не враховано у зв`язку з відсутністю запису про звільнення; у довідці про заробітну плату від 27.05.2025 № 1031/01-36 прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 »», то суд зазначає таке.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58(далі -Інструкція № 58).

Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктами 2.11. та 2.12. Інструкції, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1Інструкції № 58).

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Положеннями пункту 5.1. Інструкції № 58 встановлено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї(нових зразків) з написом Документ сформований в системі «Електронний суд» 30.01.2026 5 "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Згідно з пунктом 5.2. Інструкції № 58 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). При цьому, на час первісного заповнення трудової книжки ОСОБА_1 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 № 412 (далі Інструкція № 162), яка містить аналогічні положення щодо порядку внесення записів до трудової книжки та дублікату трудової книжки, що й Інструкція № 58.

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з урахуванням відповідного стажу.

Більше того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Відтак, аргумент відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи фактично зводяться до недоліків заповнення її трудової книжки. Тобто пенсійний орган переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки щодо відомостей про періоди роботи на позивачку, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Водночас, відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

У цьому разі необхідно застосувати правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17, який полягає у тому, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того, суд зауважує, що у трудовій книжці позивача (її дублікаті, заведеному 09.05.2007) є запис №7 від 05.08.1985 про прийняття позивача на роботу в цех №1 слюсарем по ремонту електрокари по 5 розряду відповідно до наказу №520 від 02.08.1985 Виробничого об`єднання «Електорн». У журналі реєстрації прийому на роботу робітників і службовців за 1985 рік (архівна копія) є запис №518 520 від 02.08.1985 із зазначенням « ОСОБА_1 - ….слюсар по ремонту електрокари 5 псх 05.08.1985». Тобто зазначені записи відповідають одне одному.

Також у трудовій книжці позивача є запис №8 від 15.06.1987 про переведення електрослюсара по 5 розряду в ремонтно-механічну дільницю. Цей же запис продубльовано в Журналі обліку переводів на іншу роботу робітників і службовців за 1987 рік (архівна копія) за номером 670.

У трудовій книжці позивача є запис №9 від 10.04.1997 про звільнення з роботи у зв`язку зі зміною в організації виробництва праці згідно з п.1 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу №19 від 10.04.1997.

Також період роботи позивача з серпня 1985 до грудня 1994, окрім записів у трудовій книжці, підтверджено архівною довідкою Державного архіву Львівської області від 04.03.2025 № О-322/07-12, від 27.05.2025 № 1032/01-36

Щодо період з січня 1995 до квітня 1997, то як видно з довідки Державного архіву Львівської області від 27.05.2025 № 1032/01-36, то згідно з письмовим поясненням директора Львівського заводу «Електрон» документи надійшли на зберігання в архів в неповному обсязі, оскільки багато документів було знищено в результаті незаконних дій невідомих осіб у червні 2004 року.

Крім цього у зазначеній довідці вказано, що в журналі прийому робітників і службовців за 1985 рік та особових рахунках нарахування зарплати за 1985-1989 роки значиться прізвище « ОСОБА_4 »; в журналі обліку переводі на іншу роботу робітників і службовців за 1987 рік значиться прізвище « ОСОБА_3 », в особових рахунках нарахування заробітної плати за 1990-1994 значиться прізвище « ОСОБА_5 ».

Згідно з інформаційною довідкою директора Державного архіву Львівської області від 27.05.2025 №1033/01-36 у документах з кадрових питаньЛьвівського заводу телевізійних вузлів «Електрон» за 1985-1997 рокуи інші працівники з прізвищем « ОСОБА_3 » ( ОСОБА_5 , « ОСОБА_2 ») ім`ям « ОСОБА_6 », по батькові « ОСОБА_7 » не значаться.

Також суд дослідив довідку АТ «Концерн-Електрон» від 25.08.2009 №239, видану ОСОБА_1 в тому, що він дійсно працював на ВО «Електрон» з 05.08.1985 у цеху №1 слюсарем по ремонту еелектрокари по 5 розряду№ наказ №529 від 02.08.1985 до 10.04.1997, коли був звільнений у зв`язку зі зміною в організації виробництва праці згідно з п.1 ст.40 КЗпП України відповідно до наказу №19 від 10.04.1997. Ця довідка видана на підставі особової карточки Форма №Т-2.

Дослідивши всі докази, подані на підтвердження стажу роботи позивача за період з 05.08.1985 до 10.04.1997, суд висновує, що період трудової діяльності позивача з 05.08.1985 до 10.04.1997 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Крім того, суд наголошує, що позивач не є відповідальною особою за ведення трудової книжки

У межах спірних правовідносин суд надає оцінку правомірності оскарженого рішення.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд висновує, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 02.09.2025р. №85 про відмову у призначенні пенсії за віком, на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду.

Разом з тим, суд зазначає, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23.

Тому, належним способом захисту прав позивача суд вважає зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 26.08.2025 № 6871 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене та те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: 84121, Донецька область, м.Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 02.09.2025р. №85 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 , до трудового (страхового) стажу період роботи з 05.08.1985 до 10.04.1997 у Львівському заводі телевізійних вузлів «Електрон».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.08.2025 № 6871 про призначення пенсії за віком про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні позову в частині інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: 84121, Донецька область, м.Слов`янськ, пл. Соборна, 3, )за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2662 (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят два)грн. 40коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 24.02.2026.

Суддя Лунь З.І.