Справа № 520/23758/25
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

24 лютого 2026 р. Справа №520/23758/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супруна Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ" (бульв. Гончарівський, буд. 4, оф. 505, м. Харків, 61012, ) до Державної митної служби України Київська митниця (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ, 03124, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ" (надалі за текстом - ТОВ "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ", позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України Київська митниця (надалі за текстом - ДМС України Київська митниця, Київська митниця, митний орган, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 10.07.2025 № UA100190/2025/000026/2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ним порушено права та законні інтереси ТОВ "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ".

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, місто Харків у період з 24.02.2022 по 15.09.2022 належало до території активних бойових дій, а з 15.09.2022 по теперішній час є територією можливих бойових дій, розгляд справи було відтерміновано.

Крім того, на тривалість виготовлення процесуального документу вплинула обставина знаходження судді у відпустці та на лікарняному.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача - митного органу, 24.09.2025 було подано до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду відзив на адміністративний позов, у якому останній, посилаючись на безпідставність позовних вимог просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач 25.09.2025 надав до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, підтримавши раніше заявлену правову позицію.

Від відповідача до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 30.09.2025 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримана раніше заявлена правова позиція.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, зазначає наступне.

Позивач - ТОВ "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ" в межах власної господарської діяльності ввезло на територію України товар у липні 2025 року - вироби з чорних металів, без різьби, штифти шарнірні: арт. TA-27.00.006 Pin blue zinc plated / Штифт, розмір 10х62мм, оцинкованй металевий, без різьби - 193,88 тис.шт. Виробник: Kinfast Hardware (Shenzhen) LTD; Торговельна марка: немає даних; Країна виробництва: CN. Експортер: Kinfast Hardware (Shenzhen) LTD, Room 1507, Block A, Haisong Building, No.9 Terra Road, Futian District, Shenzhen, CHINA 518040.

З метою митного оформлення товару позивачем було подано до митного органу митну декларацію 25UA31U9 від 07.07.2025, відповідно до якої митну вартість було визначено за ціною договору (контракту).

Разом з митною декларацією до митного органу було подано: Пакувальний лист (Packing list) б/н (invoice KF250338UX) від 07.03.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice); Коносамент (Bill of lading) KF250338UX 07.03.2025 ZM25040325C від 20.04.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 0209 від 02.07.2025; Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) від 10.04.2025; Статус особи, яка подає митну декларацію 2; Платіжний документ, що підтверджує вартість товару 1171 від 16.12.2024; Платіжний документ, що підтверджує вартість товару 1216 від 08.05.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг 1413/2 від 04.07.2025; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 757 від 04.07.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Додаток №2 від 12.12.2024; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу KH-AT-153 від 18.12.2023; Доповнення до внутрішнього договору (контракту) Додаткова угода №1 17.06.2025; Договір про надання послуг митного брокера 01082024 від 01.08.2024; Договір (контракт) про перевезення 01032023 від 01.03.2023; Договір (контракт) про перевезення 25/0601 від 06.01.2025; Договір (контракт) про перевезення 30062025 від 30.06.2025; Договір (контракт) про перевезення Заявка № 27 від 26.03.2025; Інші некласифіковані документи Висновок №1198 від 02.07.2025; Інші некласифіковані документи Креслення виробу 07.07.2025; Копія митної декларації країни відправлення 01402579 від 16.04.2025.

На підставі розгляду вказаних документів митним органом було надіслано повідомлення, згідно якого вказано, що за результатами опрацювання документів, наданих на підтвердження митної вартості за митною декларацією 25UA31U9 від 07.07.2025 встановлено, що документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та містять всіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості, необхідних при її обчислені та містять розбіжності щодо ціна яка сплачена, та запропоновано подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Представником декларанта було надано відповідь (вих. № 0807-25 від 08.07.2025) та долучено додаткові документи за переліком.

Імпортером 10.07.2025, щоб уникнути простій транспорту, а також додаткових незапланованих фінансових затрат підприємства, пов`язаних з цим, подано митну декларацію №25UA13U0, у якій зазначено митну вартість згідно рішення про коригування митної вартості товарів від 10.07.2025 № UA100190/2025/000026/2 (надалі за текстом - Рішення), сплачено митні платежі за скоригованою ціною та випущено Товар у обіг під гарантію у строк до 08.10.2025.

В зв`язку з зазначеним митним органом було ухвалено рішення про коригування митної вартості від 10.07.2025 № UA100190/2025/000026/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, відповідно до яких скориговано митну вартість, яку визначено за резервним методом, за відомостями митних оформлень аналогічних товарів.

Підставою для їх прийняття стало те, що, на думку митного органу, декларантом до митного оформлення не надано всіх документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних то об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Крім того зазначено, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально.

Джерелом інформації для даного Рішення є наявна в митному органі цінова інформація за фактами митних оформлень ЄАІС.

Доводи відповідача щодо законності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості ним фактично зведено до спрацювання ризиків АСАУР (Автоматизована система аналізу та управління ризиками), згідно яких, на переконання митного органу, документи, подані для підтвердження митної вартості товару разом з митною декларацією відповідно до статті 53 Кодексу, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд з доводами та висновками відповідача - митного органу не погоджується та зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч.1 ст.257Митного кодексу України).

Згідно положень статті 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п.п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч.1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України, передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч.ч.3, 4 ст.64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Судом при розгляді даної справи встановлено, що при ухваленні спірних рішень митний орган посилався на те, що надані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містили розбіжності.

Стосовно питання щодо спрацювання ризики АСАУР (Автоматизована система аналізу та управління ризиками) суд зазначає, що згідно з аналізу статей 53-54 Митного Кодексу України митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Таким чином наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди подібні (аналогічні) товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Стосовно питання щодо «За результатами опрацювання документів поданих разом з МД встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості...», суд зазначає наступне.

Позивач навів детальні та аргументовані пояснення в листі, поданому у порядку проведення процедури консультації, за вих. № 12.08-25 від 12.08.2025, долучивши всі наявні та необхідні документи, які митний орган залишив без законодавчого реагування, без зазначення чому вони не спростовують наявні у нього «сумніви» або не усувають «розбіжності».

Стосовно питання щодо підтвердження оплати за товар, суд зазначає наступне.

Оплата товару відбувалась на підставі оформленого та підписаного додатку на поставку, який відображає ціну, найменування та асортимент замовленого товару.

Стосовно питання щодо копія митної декларації країни відправлення реквізити якої зазначені у графі 44 МД від 16.04.2025 №01402579 була відсутня у пакеті документів під МД», суд зазначає наступне.

Копія митної декларації країни відправлення, реквізити якої зазначені у графі 44 МД від 16.04.2025 № 01402579 була надана 09.07.2025 і наявна у пакеті документів під МД - про це свідчить повідомлення про прийняття в митну базу конкретного цифрового файлу.

Стосовно питання щодо «сумнівів» митного органу - відповідача щодо включення всіх складових транспортних витрат, суд зазначає наступне.

Додаткові витрати у Експедитора були відсутній, таким чином фактично нічого було включати у вартість та зазначати у графах ДМВ.

Стосовно питання щодо «У митного органу виникли підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ», суд зазначає наступне.

Посилання та використання норм ст. VII ГАТТ в даному випадку судом не приймається, як належне обґрунтування правової позиції, оскільки здорова конкуренція передбачає тенденцію до пошуку найдешевших пропозицій на подібні або аналогічні товари.

Крім того в Примітках та Додаткових положеннях до статті VII ГАТТ чітко вказано, що вартість імпортованого товару може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, що сплачена або підлягає сплаті, крім того будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Таким чином, якшо додаткових витрат, окрім транспортувальних, немає - то процедура визначення та перевірки митної вартості базується на складових по фактурній вартості та транспортній вартості і саме така вартість є «дійсною».

Стосовно питання щодо «Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів: митна декларація від 19.06.2025 №UA500580/2025/004504; митна декларація від 24.07.2024 № UA807200/2024/011208», суд зазначає наступне.

Інформація про ідентичні товари є не обов`язковим документом. Наведений перелік документів, як правильно зазначає митний орган, у вказаному рішенні є не обов`язковим, а додатковим.

Подані під час митного оформлення обов`язкові документи повністю кореспондуються між собою та містять всі числові значення, що піддаються обрахунку для визначення митної вартості за 1 методом.

Зазначена у Рішенні про коригування митної вартості товарів цінова інформація за МД від 19.06.2025 № UA500580/2025/004504 та МД від 24.07.2024 № UA807200/2024/011208 не може вважатися ціною на подібні/ідентичні товари, оскільки товар за даними МД поставлявся за іншим Контрактом, від іншого виробника, товар має інші якісно-технічні характеристики, інша торгова марка, інша кількість імпортованого товару.

Інші доводи відповідача висновків про належне підтвердження митної вартості з боку позивача не спростовують.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи сторін в цій справі отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення митного органу про коригування митної вартості.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, перевіривши згідно наведеної норми оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, суд вважає, що воно підлягає скасуванню, оскільки прийняте не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, без дотримання вимог законодавства. При його ухваленні відповідач керувався власним судженням, яке ґрунтувалося на припущеннях.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Позивач звернувся до суду позовною вимогою немайнового характеру. Позивачем було додано до позовної заяви документ про сплату судового збору у сумі 3028,00 грн..

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України №3674- VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивачем було подано дану позовну заяву через систему "Електронний суд".

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в частині 2422,40 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ" (бульв. Гончарівський, буд. 4, оф. 505, м. Харків, 61012, ) до Державної митної служби України Київська митниця (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ, 03124, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 10.07.2025 № UA100190/2025/000026/2 Державної митної служби України Київська митниця (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ, 03124, ).

Стягнути з Державної митної служби України Київська митниця (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ, 03124, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕКС ТРЕЙДИНГ" (бульв. Гончарівський, буд. 4, оф. 505, м. Харків, 61012, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 24.02.2026, враховуючи час перебування судді у відпустці та з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Супрун Ю.О.