Справа № 520/10505/25
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 р. справа № 520/10505/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М, розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження служби з 07.05.2022 по 31.03.2025, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2025;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження служби з 07.05.2022 по 31.03.2025, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2025.

В обґрунтування позову зазначено, що ненарахування та невиплата позивачу компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні є протиправною, тож позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідні документи у встановлений строк до суду не надходили.

Згідно з ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є чинним військовослужбовцем, з 07.05.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022. У спірному періоді проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_4 . Як свідчить копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 10.02.2025 №44, позивач звільнений з посади начальника групи логістики штабу військової частини НОМЕР_2 за підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я) з 31.03.2025 року.

26.03.2025 позивач звернувся на адресу командира із рапортом щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок №178).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.03.2025 №101, копія якого міститься в матеріалах справи, при звільненні позивачу встановлено до виплати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 395% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у період з 01.03.2025 по 31.03.2025. Натомість встановленої до виплати суми грошової компенсації за неотримане речове майно зазначений наказ із встановленими виплатами не містить.

18.04.2025 через представника позивач звернувся до відповідача із адвокатським запитом щодо надання належним чином завіреної копії довідки про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу станом на 31.03.2025 (день звільнення зі служби) за формою, встановленою додатком до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178; інформації про прийняте командиром військової частини НОМЕР_2 рішення за результатом розгляду рапорту позивача від 26.03.2025 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно; витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; інформації щодо можливості виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Листом від 10.05.2025 року відповідач надав на адресу представника позивача лист, в якому зазначив, що військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період не набувають права на виплату гршової компенсації за неотримане речове майно при звільненні. Отже, з метою захисту своїх прав, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон України №2011-ХІІ).

За приписами статті 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Як передбачено частиною 2 статті 12 Закону України №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом 1 пункту 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Як встановлено абзацом 2 частини 1 статті 91 Закону №2011-ХІІ, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідними центральними органами виконавчої влади, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2, 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (далі Інструкція №232), врегульовано основні завдання та складові речового забезпечення військовослужбовців. Так, основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період. Речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає: 1) забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами; матеріалами для пошиття, ремонту та хімічного чищення речового майна (крім розчинників) ; папером, друкарськими машинками, бланками та книгами обліку і звітності по речовій службі, а також іншими бланками та книгами; духовими та ударними музичними інструментами для штатних військових оркестрів; бойовими прапорами; технічними засобами речової служби, а також обладнанням, інструментом, запасними частинами та інвентарним майном для речових ремонтних майстерень і лазне-пральних підприємств; 2) створення та утримання запасів речового майна; 3) лазне-пральне обслуговування військовослужбовців військових частин і забезпечення мийними засобами; 4) організацію та проведення ремонту речового майна, технічних засобів речової служби, хімічного чищення обмундирування та спеціального одягу; 5) фінансове планування та фінансування, складання та подання встановленої звітності за статтями кошторису (кодами економічної класифікації) Міністерства оборони України на речове забезпечення; 6) організацію та ведення обліку і звітності з речової служби; 7) організацію контролю за витратами матеріальних засобів і бюджетних асигнувань, передбачених на речове забезпечення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

16.03.2016 року Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову №178, яка затвердила Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Як встановлено пунктом 3 зазначеного Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Судовим розглядом встановлено, що позивач був прийнятий на військову службу до військової частини НОМЕР_2 - 07.05.2022, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія послужного списку ОСОБА_1 , на посаду оперативного чергового командного пункту штабу військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_4 , ВОС-0210003.

22.11.2022 - 11.05.2023 - командир стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_4 , ВОС-0210003.

У період з 11.05.2023 по 24.07.2023 - викладач циклової комісії тактичної підготовки школи базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_7 , НОМЕР_8 .

24.07.2023-01.08.2023 - офіцер резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу військової частини НОМЕР_9 військової частини НОМЕР_4 .

01.08.2023-10.07.2024 - помічник начальника служби пально-мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_4 , НОМЕР_10 .

10.07.2024-31.03.2025 - начальник групи логістики штабу військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_4 , НОМЕР_10 .

Звільнений 31.03.2025 року (наказ командира №101). На підставі вказаного наказу позивача виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення, встановлено виплати надбавки у відсотковому співвідношенні до щомісячного грошового забезпечення, премії. Натомість матеріали справи не містять інформації щодо встановлення позивачу компенсації вартості речового майна чи розрахунку при звільненні.

Натомість згідно відповіді ВЧ НОМЕР_2 , позивачу не належить виплата компенсації за неотримане речове майно, адже він проходить військову службу за мобілізацією.

З урахуванням аналізу приписів та норм чинного законодавства, що регулюють дані спірні правовідносини, суд доходить висновку про те, що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно має на меті компенсацію фактичних витрат військовослужбовця, які виникли у зв`язку з необхідністю придбання предметів речового забезпечення за власний кошт, а довідка про вартість речового майна повинна складатись з урахуванням дійсної закупівельної вартості предметів речового майна, визначеної станом на 1 січня року, в якому здійснюється виплата грошової компенсації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 14.11.2018 у справі №809/1488/16, від 17.03.2020 у справі №815/5826/16, від 25.02.2021 у справі №380/2458/20, в яких наголошується, що при визначенні розміру грошової компенсації має застосовуватись саме закупівельна вартість предметів речового майна станом на 1 січня поточного року, а не будь-яка інша дата чи пропорційне зменшення.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 14.11.2018 у справі №809/1488/16, від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18, від 17.03.2020 у справі №815/5826/16, від 09.01.2024 у справі №400/5062/22), у разі звільнення військовослужбовця у нього виникає право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, реалізація якого здійснюється шляхом подання заяви (рапорту) за місцем проходження служби. Застосування у пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби» свідчить, що право на компенсацію не залежить від моменту виключення військовослужбовця зі списків особового складу, а виникає з факту звільнення.

Право на компенсацію, таким чином, має безумовний характер і не може бути поставлене в залежність від будь-яких пропорційних розрахунків або формул, не передбачених законом.

У ході судового розгляду позивач заявляв позовні вимоги щодо виплати грошової компенсації за період 07.05.2022-31.03.2025.

Втім, судовим розглядом встановлено, що позивач не проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 протягом зазначеного періоду.

Так, згідно довідки про проходження військової служби, у період з 11.05.2023 по 01.08.2023 позивач не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Отже, спираючись на наявні в матеріалах справи докази, суд не може погодитися із заявленим позивачем періодом, за який має бути нарахована компенсація за неотримане речове майно.

З урахуванням викладеного, враховуючи що саме Порядком №178, встановлено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони саме станом на 1 січня поточного року, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права є визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження служби з 07.05.2022 по 11.05.2023 та з 01.08.2023 по 31.03.2025, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2025 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження служби з 07.05.2022 по 11.05.2023 та з 01.08.2023 по 31.03.2025, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2025, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду у даній справі.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) протии Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача про стягнення з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в суді першої інстанції в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження понесених позивачем витрат на надання професійної правничої (правової) допомоги до позовної заяви додано копію ордеру серії АН №1670256 від 17.04.2025 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , виданого адвокатським бюро "Острицького", копію договору про надання правової допомоги №б/н від 17.04.2025, в якому зазначено про те, що вартість представлення інтересів клієнта (надання правової допомоги) у відповідності до предмету договору справи в суді першої інстанції становить 5000 грн.

Також, до позовної заяви додано копію Акта №б/н від 28.04.2025 виконаних робіт, відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт складає 5000 грн 00 коп.

Також надано платіжну інструкцію №2.119485063.1 від 17.04.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 оплатив на рахунок АБ "Острицького" 5000 грн.

Суд зазначає, що згідно із ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 500/1410/21, відповідно до якого однією з особливостей нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу за Кодексом адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на те, що, дана справа належить до категорії справ незначної складності, обсяг доказів є незначним, судове засідання не проводилось, суд доходить до висновку, що клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за професійну правничу (правову) допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню на користь позивача суми у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження служби з 07.05.2022 по 11.05.2023 та з 01.08.2023 по 31.03.2025, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2025.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження служби з 07.05.2022 по 11.05.2023 та з 01.08.2023 по 31.03.2025, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2025, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката в розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов