Справа № 400/5528/25
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/5528/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Тарновецького І.І.,

суддів: Бойка А.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 р. у справі №400/5528/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в періоди з 09 листопада 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щорічної основної відпустки, додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 09 листопада 2022 року по 20 травня 2023 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щорічної основної відпустки, додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету' Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 р. позов частково задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в періоди з 09 листопада 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення ОСОБА_1 , а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щорічної основної відпустки, додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) за період з 09 листопада 2022 року по 20 травня 2023 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щорічної основної відпустки, додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету' Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі апелянт зокрема зазначає про порушення позивачем строку звернення до суду та вказує на те, що суд першої інстанції всебічно не дослідив матеріали справи та прийшов до передчасного висновку про те, що позивач звернувся до суду без пропуску терміну звернення до суду. Вказує, що позивач був звільнений з військової частини 19.10.2024 року та про розмір та порядок нарахування йому грошового забезпечення за період 2022-2023 роки дізнався з письмової довідки від 21.01.2025 за №154/54/23/1/65/79 (копія долучена позивачем до позовної заяви), а до суду з позовною заявою звернувся лише 29.05.2025 року тобто з пропущенням тримісячного строку встановленого статтею 233 КЗпП України.

З огляду на наведені в апеляційній скарзі аргументи, колегія суддів зазначає про наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частин 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частину другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Відповідно до нової редакції статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Крім цього, відповідно до статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому, варто зазначити, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду особа має довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернулася за його захистом до суду у визначений законом строк.

Таким чином, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів, а також зазначити поважні причини його пропуску.

Характерною особливістю спірних правовідносин є те, що позивач просив здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період, який охоплює часові проміжки після внесення змін до статті 233 КЗпП України (19 липня 2022 року).

У цьому контексті колегія суддів ураховує, що питання застосування частини другої статті 233 КЗпП України за подібних обставин було предметом розгляду Верховним Судом у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23.

У вказаному судовому рішенні Судова палата сформулювала позицію, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин, які мали місце у період до 19 липня 2022 року підлягає застосуванню частина 2 статті 233 КЗпП України, у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Правовідносини, які мали місце у період з 19 липня 2022 року регулюються частиною другою статті 233 КЗпП України, якою визначено тримісячний строк (з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні) звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

На переконання колегії суддів, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід пов`язувати з моментом, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому (у період з 09 листопада 2022 року по 20 травня 2023 року) сум.

Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.

Повертаючись до обставин цієї справи, колегією суддів встановлено, що 19 жовтня 2024 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини, а з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 29.05.2025 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про поновлення строку, в якій представник позивача просила поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду

З матеріалів справи також вбачається, що суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні поданої заяви, оскільки за висновком останнього ОСОБА_1 не порушив строки звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому, у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі апелянт наполягав на порушення останнім строку звернення до суду.

Аналізуючи заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що подана представником заява не містить доказів наявності поважних підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вказані вище доводи апеляційної скарги, та обставини справи, а також правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.06.2023 у справі №240/5534/22, колегія суддів дійшла висновку про необхідність постановлення ухвали про витребування доказів.

Колегія суддів зауважує, що у наведеній вище постанові суду касаційної інстанції вказано про дотримання правил процесуального закону, щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку, або вказати інші причини поважності пропущеного строку, а відтак суд апеляційної інстанції повинен вжити всіх заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд в постанові від 23.09.2020 у справі № 640/5645/19 щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 КАС України дійшов висновку про те, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Колегія суддів звертає увагу, на те, що після звільнення до моменту звернення до суду пройшло більше року, у зв`язку з чим позивач має обґрунтувати наявність поважності причин пропуску строку звернення до суду та надати відповідні докази. Адже після звільнення та отримання наказу, позивач повинен був дізнатись про виплачені йому суми та види грошового забезпечення, які підлягають виплаті при звільненні. А у випадку, якщо такі суми були невідомі, то позивач мав почати вчиняти дії, для з`ясування розміру виплачених сум.

Відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частина 5 статті 5 КАС України визначає, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно по положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 4 вказаної статті закріплює обов`язок суду щодо вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частина 3 статті 80 КАС України встановлює, що про витребування доказів, за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів, суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з метою дотримання прав та гарантій позивача на всебічний та об`єктивний розгляд справи, необхідно запропонувати ОСОБА_1 подати обґрунтування та докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Керуючись статтями 72, 77, 80, 122, 123, 205, 248, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Запропонувати ОСОБА_1 надати до суду апеляційної інстанції обґрунтування та докази на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Витребувані судом докази надіслати у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду або через систему «Електронний суд».

Копію ухвали направити особам, що беруть участь у справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук