Справа № 420/33723/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №26 від 20.03.2025 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області включити до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Дніпровському підприємстві «ЕРА» з 08.01.1985 по 31.12.1985 року та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.01.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо перерахунку пенсії у частині набуття страхового стажу, набутого до 01.01.2004 року. Заява розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

За результатами розгляду вищевказаної заяви Відповідачем прийнято рішення №26 від 20.03.2025 про відмову ОСОБА_1 в проведені перерахунку пенсії. Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як недоліки у записах трудової книжки не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 13.10.2026 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

31.10.2025 року за вхід.№ЕС/115486/25 надійшли пояснення третьої особи, в яких наголошено, що позивачем до заяви від 27.01.2025 було долучено виписку з трудової книжки серії НОМЕР_1 , де встановлено, що Позивача прийнято з 08.01.1985 на посаду регулювальника електромеханічних і радіотехнічних приборів і систем на Дніпровське підприємство «Ера» м. Херсон (наказ на зарахування 2К від 08.01.1985) та 31.05.1991 звільнено, в зв`язку з переводом на завод «Нептун» (наказ на звільнення 76К від 28.05.1991).

Проте, при розгляді заяви від 27.01.2025 та доданих документів Відповідачем не зараховано період роботи з 08.01.1985 по 31.12.1985, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів. Виписка з трудової книжки не являється підставою для врахування даного періоду до стажу Позивача.

05.11.2025 за вхід.№ЕС/116824/25 надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено, що відповідач не надав належних та допустимих доказів недостовірності запису в трудовій книжці, не спростувавши її презумпцію достовірності.

06.11.2025 за вхід.№ЕС/117775/25 надійшли заперечення позивача де зазначено, що тягар доведення недостовірності запису в трудовій книжці покладається на відповідача. Проте, у рішенні не наведено жодних доказів того, що запис є сфальсифікованим, печатки або підписи є підробленими, роботодавець не існував на момент внесення запису.

06.11.2025 за вхід.№ЕС/17733/25 надійшли заперечення позивача, в яких останній стверджує, що судова практика Верховного Суду неодноразово вказувала, що формальний підхід ПФУ до оцінки документів, що підтверджують трудовий стаж, та вимога надлишкових або недосяжних документів, є порушенням цього права (постанова Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №620/2027/23). Більш того, ПФУ мав обов`язок вжити заходів для усунення сумнівів щодо стажу, зокрема, шляхом витребування відомостей з архівів, а не відмовляти у праві на пенсійне забезпечення (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №200/5212/21).

14.11.2025 за вхід.№ЕС/120656/25 надійшла додаткова заява, яка відкликана заявою від 05.02.2026 за вхід.№ЕС/13164/26.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та з 30.09.2021 отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

27.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо перерахунку пенсії у частині набуття страхового стажу, набутого до 01.01.2004 року.

За принципом екстериторіальності заява від 27.01.2025 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

За результатами розгляду вищевказаної заяви Відповідачем прийнято рішення №26 від 20.03.2025 про відмову ОСОБА_1 в проведені перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

У статті 1 та частині першій статті 2 Конституції України встановлено, що Україна проголошена суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію.

Відповідно до частини другої статті 3 Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Також, відповідно до Конституції України громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Європейська соціальна хартія (European Social Charter) (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі міжнародними зобов`язаннями України.

Формою здійснення особою права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки та реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею через уповноважені органи влади.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV від 09.07.2003, пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини першої статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Судом встановлено, що при первинному призначенні пенсії (30.09.2021) до страхового стажу ОСОБА_1 згідно трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано період роботи з 08.01.1985 по 31.05.1991 в Дніпровському підприємстві «ЕРА», оскільки дата та номер наказу про прийняття на роботу дописано чорнилом іншого кольору, чим порушено вимоги п. 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Встановлене також підтверджено і третьою особою.

В подальшому, за заявою Позивача про перерахунок пенсії від 12.01.2022, органами пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії з доданням стажу за період з січня 1986 року по травень 1991 року та з урахуванням заробітної плати (за довідкою про заробітну плату від 12.01.2022 №2, видану ПАТ «Дніпровське підприємство Ера»). Перерахунок пенсії здійснено з 30.09.2021.

27.01.2025 Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо перерахунку пенсії у частині набуття страхового стажу, набутого до 01.01.2004 року.

Слід вказати, що суд розглядає дану справу за позовною заявою в межах позовних вимог, а саме в межах розгляду цієї справи суд перевіряє правомірність та обґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №26 від 20.03.2025 про відмову в перерахунку пенсії в межах наведених в ньому доводів та встановлених обставин, а також вирішує вимоги щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 08.01.1985 по 31.12.1985, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.09.1976.

Тобто, суд під час розгляду цієї справи, серед іншого, перевіряє правомірність дій відповідача щодо неврахування під час розгляду питання про перерахунок позивачу пенсії згідно вищевказаної трудової книжки, без надання оцінки періодам роботи, що в ній зазначені та без розрахунку страхового стажу як за такою трудовою книжкою, так і в цілому у спірних правовідносинах, оскільки це є компетенцією відповідача.

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку №22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Позиція Верховного Суду стосовно застосування зазначеного Положення сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі №766/6029/17, від 20 лютого 2018 року у справі №296/3579/17, від 27 березня 2018 року у справі №560/1073/17, від 27 березня 2018 року у справі №640/12426/17, від 07 вересня 2018 року у справі №562/3048/16-а, від 07 вересня 2018 року у справі №803/1569/16, від 07 вересня 2018 року у справі №806/215/17, від 19 вересня 2018 року у справі №806/2479/16 та від 20 вересня 2018 року у справі №320/8057/16-а(2а/320/300/16).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Водночас, як вже вказувалось вище, відповідачем не зараховано період роботи позивача з 08.01.1985 по 31.12.1985, що зазначений в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 20.09.1976 через те, що номер та дата наказу про зарахування дописані іншим чорнилом.

Щодо наведених вище посилань відповідача, суд зазначає таке.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1.5 Інструкції №58 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення.

До того ж, станом на час внесення змін в трудову книжку щодо прізвища позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальним питанням від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Також відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Схожі положення містить й пункт 18 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки працівників та службовців», яка діяла у період внесення змін в трудову книжку щодо прізвища позивача.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей.

Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Адже позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є доказами для підтвердження його трудового стажу. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17, від 07.02.2018 у справі №275/615/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

До того ж слід вказати, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

З огляду на наведене, певні недоліки в записах у трудовій книжці, не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів трудової діяльності при обчисленні стажу роботи (до впровадження персоніфікованого обліку), оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Водночас судом встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.09.1976 ОСОБА_1 :

08.01.1985 року прийнятий в цех №1 регулювальником електромеханічних і радіотехнічних приладів і систем 2 розряду (наказ №2к від 8.01.85) (запис №12);

26.06.1985 присвоєно 3 розряд регулювальника електромеханічних і радіотехнічних приладів і систем (наказ №76 від 11.07.85) (запис №13);

01.02.1988 з переходом на нові умови оплати праці переведений електрорадіомонтажником судовим 4 розряду (запис №14).

У вказаний період позивач безперервно працював в «Дніпровському підприємстві «ЕРА» м. Херсона.

Таким чином, аргументи відповідача про наявність недоліків у заповненні трудової книжки, як підставу для незарахування згідно із записами цієї трудової книжки до його страхового стажу періодів трудової діяльності з 08.01.1985 по 31.12.1985, на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, є необґрунтованими та безпідставними.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Враховуючи зазначене суд вказує, що доступ до соціальних прав, зокрема права на перерахунок пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.

Суд також зауважує, що Конституція України містить кілька статей, які прямо або опосередковано тлумачать поняття гідності людини та її важливість для українського суспільства. Зокрема, стаття 3 Основного Закону передбачає, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Вказані положення, на думку Суду чітко проголошують, що гідність людини є фундаментальною цінністю, захист якої є одним з основних завдань держави. Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах Зазначене підкреслює рівність усіх людей у їхній гідності, незалежно від будь-яких інших ознак. Крім того статтею 28 Основного Закону прямо заборонено будь-які дії, які можуть принизити людську гідність і встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Повертаючись до спірних правовідносин, суд зазначає, що Порядком №22-1 визначено процедуру, яке є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого питання у сфері соціального захисту.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 1211,20 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції №0503-0289-5714-9898 від 03.10.2025 року.

Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №26 від 20.03.2025 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Дніпровському підприємстві «ЕРА» з 08.01.1985 по 31.12.1985 року та здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням цього періоду, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40, )

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40, )

Головне управління Пенсійного фонду в Херсонської області (адреса: 73036, Херсонська область, м. Херсон, вул. Валентини Крицак, 6, адреса для листування (поштова адреса): вул. Комкова, 76-А, м. Херсон, 73027, )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА