Справа № 160/36385/25
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
23 грудня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України з вимогами:
- скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами розгляду скарги на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи 18.03.2025 №120/25/612/Р йому було відмовлено у встановлені групи інвалідності. Позивачем було подано скаргу від 07.04.2025 до Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України та 09.06.2025 до Міністерства охорони здоров`я України на рішення експертної команди, проте рішенням Центру оцінювання функціонального стану особи №1808/25/354/ВП від 17.09.2025 року було підтверджено рішення, що оскаржується. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, у зв`язку з чим був вимушений звернутися до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачу було направлено копію ухвали суду від 25.12.2025 про відкриття провадження у справі в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою відповідального працівника суду від 25.12.2025; правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався, до суду надав документи, які слугували підставою для проведення перевірки обґрунтованості рішення та прийняття рішення.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2015 - 2025 року почав хворіти, а саме почали турбувати сильні головну болі та шум, зорові короткотривалі напади.
05 травня 2015 року було здійснено МРТ головного мозку та шийного відділу хребта, де було виявлено: остеохондроз шийного відділу хребта, ускладнений задньою грижею міжхребцевого диска С6/7 та протрузіями міжхребцевих дисків С3/4 і С4/5 з ознаками вторинного відносного спінального стенозу на рівні сегмента С6-С7. Спондилоартроз. З боку головного мозку вогнищевих патологічних змін не виявлено. МР-ознаки кісти правої верхньощелепної пазухи.
25 березня 2024 року після чергового зорового візуального нападу пройшов обстеження у офтальмолога та невролога. За заключениями попередньо було встановлено діагноз: гостра цереброваскулярна кедостатність з зоровими порушеннями. С-м хребцевої артерії, гострий цервікалгічний c-м ліворуч, больовий с-м.
25.03.2024 року, позивача було госпіталізовано до Комунального некомерційного підприємства Київська міська клінічна лікарня №4, де було поставлено остаточний діагноз: інфаркт головного мозку внаслідок тромбозу церебральних артерій з гіпертензією ЦВХ. Гостре порушення мозкового кровообігу за типом ішемії в ВББ у вигляді двобічної пірамідної симптоматики, зорових розладів, помірно виражених статико-динамічних та статико-локомоторних порушень, вираженого астено-невротичного синдрому. Дискуляторана атеросклеротична гіпертонічна енцефалопатії III ст., гіпертонічна хвороба 3 ст., ризик 4 (дуже високий) ІХС атеросклеротичний кардіосклероз. СН 1.
Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22.04.2024 року підтверджено діагноз: наслідки після гострого порушення мозкового кровообігу за типом ішемії у ВББ у вигляді лівобічної симптоматики, зорових розладів, помірно виражених статико-динамічних та статико-локомоторних порушень, вираженого астено-невротичного синдрому.
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи 18.03.2025 №120/25/612/Р позивачу було відмовлено у встановлені групи інвалідності.

07.04.2025 Позивач засобами поштового зв`язку звернулась до Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України та 09.06.2025 до Міністерства охорони здоров`я України на рішення експертної команди зі скаргою на рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 18.03.2025 №120/25/612/Р в яких просив: скасувати рішення від 18.03.2025 №120/25/612/Р та провести повторне обстеження його стану здоров`я та присвоїти групу інвалідності.

До скарги було долучено Додаток (у копіях): Копія мого паспорту та РНОКПП; Копія МРТ головного мозку та шийного відділу хребта від 05.05.2015 року; Копія консультативного висновку офтальмолога від 25.03.2024 року; Копія консультативного висновку невролога від 25.03.2024 року; Копія МРТ головного мозку від 25.03.2024 року; Копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого Ш 4013 від 01.04.2024 року; Копія консультаційного висновку спеціаліста від 07.04.2024 року; Копія виписки із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого від 22.04.2024 року; Копія обхідного листа на МСЕК Хз8114-5339-0505-0124; Копія МРТ головного мозку від 21.01.2025 року; Копія витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування

Рішенням Центру оцінювання функціонального стану особи №1808/25/354/ВП від 17.09.2025 року було підтверджено рішення, що оскаржується, а саме рішення від 18.03.2025 №120/25/612/Р.

В обґрунтування рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами розгляду скарги зазначено, що відповідно до представленої медичної документації та очного огляду пацієнта наявні патологічні зміни з боку нервової, серцево-судинної системи та органу зору, попри наявні функціональні порушення, на даний час призводять до обмеження трудової діяльності та орієнтації в легкому ступені, що не відповідає критеріям встановлення групи інвалідності. Таким чином, команда експертів вважає, що рішення ЕК, яка не визнала хворого інвалідом, відповідає чинному законодавству. Підстава: Постанова КМУ №1338 від 15.11.2024р.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №875-ХІІ) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до статті 3 Закону №875-ХІІ інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону №875-ХІІ громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю.

Основні організаційні засади формування та функціонування експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - експертні команди) визначені Положенням про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 № 1338 (далі Положення № 1338).

Відповідно до п.п. 57-60 Положення № 1338 рішення експертних команд щодо результатів оцінювання можуть бути оскаржені особами, яким було проведено таке оцінювання (далі - скаржник) (їх уповноваженими представниками), в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього Порядку та/або до адміністративного суду.

Скарга на рішення експертної команди щодо результату оцінювання (далі - скарга) подається скаржником (його уповноваженим представником):

у паперовій формі до Центру оцінювання функціонального стану особи;

в електронній формі через електронну систему шляхом звернення до лікаря, який направив.

Розгляд скарг здійснюється експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи.

Скарга може бути подана протягом 40 календарних днів з дня надсилання витягу з рішення експертної команди, що оскаржується, скаржнику (його уповноваженому представнику).

Згідно п. 61 Положення № 1338 скарга, подана з порушенням строку подання без поважних причин, залишається без розгляду.

Не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів з дня отримання скарги, поданої з порушенням строку подання без поважних причин:

у разі подання скарги в паперовій формі - Центр оцінювання функціонального стану особи надсилає повідомлення про залишення скарги без розгляду рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) скаржника (його уповноваженого представника), зазначену у відповідній скарзі;

у разі подання скарги в електронній формі - повідомлення про залишення скарги без розгляду відображається в електронній системі для лікаря, який направив, про що він невідкладно повідомляє скаржнику (його уповноваженому представнику).

Рішення експертної команди щодо результату оцінювання, скарга на яке залишена без розгляду відповідно до цього пункту, не може повторно оскаржуватися в порядку адміністративного оскарження до Центру оцінювання функціонального стану особи.

Відповідно до п. п. 67-69 Положення № 1338 експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи розглядає скарги очно, заочно або з використанням методів і засобів телемедицини відповідно до критеріїв визначення форми проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, встановлених у додатку 1, та відповідних клопотань особи.

Експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи під час розгляду скарг:

вивчає рішення експертної команди щодо результату оцінювання, що оскаржується, відео- та/або аудіозапис розгляду експертною командою, на якому було прийнято відповідне рішення (за наявності);

заслуховує пояснення скаржника (його уповноваженого представника), інших осіб, залучених до розгляду скарги (у разі розгляду скарги за участю скаржника або його уповноваженого представника);

за наявності підстав, передбачених цим Порядком, проводить повторне оцінювання.

За результатами розгляду скарги експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи приймає рішення про:

підтвердження оскарженого рішення експертної команди;

скасування оскарженого рішення експертної команди;

формування нового рішення щодо результату оцінювання.

Рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи формується засобами електронної системи. На рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи усіма її членами накладаються кваліфіковані електронні підписи або удосконалені електронні підписи, що базуються на кваліфікованих сертифікатах електронного підпису.

Не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи:

у разі подання скарги в паперовій формі - Центр оцінювання функціонального стану особи надсилає витяг з такого рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) скаржника (його уповноваженого представника), зазначену у відповідній скарзі;

Аналіз вказаних приписів Положення № 1338 встановлює обов`язок Центру оцінювання функціонального стану особи здійснити розгляд скарги особи на рішення експертної команди щодо результату оцінювання та ухвалити одне із таких рішень: про підтвердження оскарженого рішення експертної команди; скасування оскарженого рішення експертної команди; формування нового рішення щодо результату оцінювання.

Як було зазначено, рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи 18.03.2025 №120/25/612/Р позивачу було відмовлено у встановлені групи інвалідності.

07.04.2025 Позивач засобами поштового зв`язку звернулась до Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України та 09.06.2025 до Міністерства охорони здоров`я України на рішення експертної команди зі скаргою на рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 18.03.2025 №120/25/612/Р в яких просив: скасувати рішення від 18.03.2025 №120/25/612/Р та провести повторне обстеження його стану здоров`я та присвоїти групу інвалідності.

До скарги було долучено Додаток (у копіях): Копія мого паспорту та РНОКПП; Копія МРТ головного мозку та шийного відділу хребта від 05.05.2015 року; Копія консультативного висновку офтальмолога від 25.03.2024 року; Копія консультативного висновку невролога від 25.03.2024 року; Копія МРТ головного мозку від 25.03.2024 року; Копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого Ш 4013 від 01.04.2024 року; Копія консультаційного висновку спеціаліста від 07.04.2024 року; Копія виписки із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого від 22.04.2024 року; Копія обхідного листа на МСЕК Хз8114-5339-0505-0124; Копія МРТ головного мозку від 21.01.2025 року; Копія витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування

Рішенням Центру оцінювання функціонального стану особи №1808/25/354/ВП від 17.09.2025 року було підтверджено рішення, що оскаржується, а саме рішення від 18.03.2025 №120/25/612/Р.

В обґрунтування рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами розгляду скарги зазначено, що відповідно до представленої медичної документації та очного огляду пацієнта наявні патологічні зміни з боку нервової, серцево-судинної системи та органу зору, попри наявні функціональні порушення, на даний час призводять до обмеження трудової діяльності та орієнтації в легкому ступені, що не відповідає критеріям встановлення групи інвалідності. Таким чином, команда експертів вважає, що рішення ЕК, яка не визнала хворого інвалідом, відповідає чинному законодавству. Підстава: Постанова КМУ №1338 від 15.11.2024р.

Суд врахував, що п. 68 Положення № 1338 містить імперативні приписи, які встановлюють обов`язок експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи здійснити розгляд скарги особи на рішення експертної команди щодо результату оцінювання функціонального стану особи та ухвалити одне із відповідних рішень.

Відповідно до Положення про Центр оцінювання функціонального стану особи, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.12.2024 №2022, до повноважень Центру оцінювання належить:

1) надає організаційно-методичне консультування експертним командам;

2) залучає лікарів закладів охорони здоров`я незалежно від форми власності за їх згодою (за необхідності) до роботи Центру оцінювання;

3) проводить перевірку обгрунтованості рішень, прийнятих експертними командами або медико-соціальними експертними комісіями:

4) здійснює обмін інформацією з питань, пов`язаних з організацією проведення оцінювання, відповідно до цього Положення;

5) узагальнює, аналізує та інформує МОЗ та правоохоронні органи про випадки необґрунтованого прийняття рішень експертними командами;

6) розглядає скарги на рішення експертних команд щодо результатів оцінювання та рішення медико-соціальних експертних комісій щодо результатів медико-соціальної експертизи;

7) перевіряє під час оскарження рішення експертних команд обґрунтованість рішень, прийнятих під час оцінювання та встановлення інвалідності, розглядає медичні документи та проводить оцінювання, за результатами якого приймає рішення щодо скасування, підтвердження або формування нового рішення.

Рішення про встановлення інвалідності може прийматися під час заочного розгляду справи за результатами медичного обстеження в країні перебування відповідно до міждержавних договорів (угод).

Реалізація функцій Центру оцінювання, визначених підпунктами 3, 6, 7, 8 цього пункту, забезпечується експертними командами Центру оцінювання.

Суд зазначає, що Верховний Суд у постановах від 26.09.2018 у справі №817/820/16, від 17.12.2018 у справі №819/3211/15, від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, від 30.11.2020 у справі №200/14695/19-а, від 30.04.2021 у справі №160/12235/19 висловив правову позицію, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Суд вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідна правова позиція неодноразово виснувалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.02.2022 у справі №160/7153/20, від 29.12.2021 у справі № 638/2723/16-а, від 12.10.2021 у справі №280/4820/19.

При цьому, в постанові від 30.11.2020 у справі №200/14695/19-а Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від вищевикладених правових висновків.

Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 у справі № 0540/7965/18-а вказав, що беручи до уваги сутність спірних правовідносин, суд, при розв`язанні спору щодо оскарження рішення МСЕК, у першу чергу перевіряє дотримання медико-соціальною експертною комісією порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу, тоді як вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних комісій, яке суд не може перебирати на себе.

З огляду на зазначене, суд констатує, що у даній справі відсутні підстави для здійснення власної оцінки прийняття відповідачем висновку щодо відсутності підстав для встановлення позивачу групи інвалідності, оскільки це є дискреційним повноваженням експертної команди.

Вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних експертних команд та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань, а адміністративний суд, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

З огляду на наведене, суд наголошує, що відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення позивачу інвалідності є дискреційними повноваженнями та виключною його компетенцією.

Перевірка обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій, прийнятих до моменту припинення їх повноважень, прав і обов`язків, проводиться Центром оцінювання функціонального стану особи в порядку, встановленому для перевірки обґрунтованості рішень експертних команд відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою №1338.

Згідно з підпунктом 2 пункту 8 Положення Центр оцінювання функціонального стану особи проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями на виконання ухвали слідчого судді або рішення, ухвали суду стосовно зазначеної в ухвалі слідчого судді або рішення, ухвалі суду особи, за запитом робочої групи із забезпечення моніторингу в сфері оцінювання, утвореної керівником обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації), або за результатами моніторингу наявних в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи даних.

Отже, позивачем не доведено факту вчинення з боку відповідача порушення його прав, свобод та інтересів.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні підстави визнавати протиправним та скасовувати індивідуальний акт відповідача, а саме, рішення Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України №1808/25/354/ВП, від 17.09.2025 року, та відповідно зобов`язувати його встановити інвалідність у відповідності до стану здоров`я.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд зазначає, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача за результатами медичного обстеження, є дискреційними повноваженнями Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Отже, враховуючи вищевикладене, позивачем не наведено, а судом не встановлено порушення відповідачем саме порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу спірних правовідносин, а також процедури перегляду рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії стосовно, яке оформлене рішенням №1808/25/354/ВП, від 17.09.2025 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) до Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України (пров. Феодосія Макаревського, буд. 1А, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.,49005; ІК в ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25 лютого 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков