Справа № 160/24357/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/24357/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (суддя Рянська В.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні 08.09.2023 грошової компенсації за невикористані щорічну основну та додаткову відпустки за 2021, 2022 роки, та відпустку як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані щорічну основну та додаткову відпустки за 2021, 2022 роки, та відпустку як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.09.2023 по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має статус учасника бойових дій. При звільненні зі служби в поліції 08.09.2023 йому не виплачено Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області грошову компенсацію за невикористані щорічну основну та додаткову відпустки за 2021, 2022 роки, та відпустку як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною. Зазначає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 08.09.2023 по день фактичного розрахунку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані ним у 2021 році частину щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 5 діб та додаткову оплачувану відпустку у кількості 15 діб, у 2022 році - додаткову оплачувану відпустку у кількості 3 діб, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій у кількості 84 календарних днів за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані ним у 2021 році частину щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 5 діб та додаткову оплачувану відпустку у кількості 15 діб, у 2022 році - додаткову оплачувану відпустку у кількості 3 діб, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій у кількості 84 календарних днів за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що судом першої інстанції взагалі не досліджено доводи відповідача стосовно внесення змін до Закону №580-VIII згідно із Законом від 15.03.2022 №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», який набрав чинності з 01 травня 2022 року. Так статтею 60 Закону №580-VIII встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції. У попередній редакції Закону № 580-VIII ч. 1 ст. 60 була викладена так: «Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно- правовими актами». Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань які виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість застосування приписів загального законодавства (КЗпП України) у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір. Відтак застосування до спірних правовідносин норм загального законодавства, КЗпП України та висновків Верховного Суду які викладені у постанові від 23.10.2019 по справі 826/8185/18 є недопустимим, оскільки спірні правовідносини виникли на момент дії Закону №580-VIII в редакції від 02.08.2023, яким чітко встановлено що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 20.10.2015 Головним управлінням МВС України в Донецькій області, та посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 07.08.2023 Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області.

ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області з 07.11.2015 до 08.09.2023, що підтверджується записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_3 , заповненій вперше 01.03.2011.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 08.09.2023 № 371 о/с майора поліції ОСОБА_1 інспектора відділу диспетчерської служби управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Донецькій області звільнено зі служби в поліції з 08.09.2023 за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) (за власним бажанням). У наказі зазначено, що вислуга років станом на 08.09.2023 становить: у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги 25 років 00 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні 36 років 04 місяці 29 днів.

При звільненні зі служби позивачеві було нараховано та виплачено 257260,80 грн, у тому числі грошову компенсацію за 30 діб невикористаної в році звільнення відпустки в сумі 28593,00 грн, що підтверджується довідкою Головного управління Національної поліції в Донецькій області про розрахунок при звільненні від 19.10.2023 № 257, у якій також зазначено, що заборгованість з належних до виплати коштів при звільненні ОСОБА_1 відсутня.

Згідно з доданою до відзиву довідкою Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19.10.2023 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення становить 28592,96 грн, середньоденний розмір грошового забезпечення на день звільнення 953,10 грн (28592,96 грн/ 30 діб).

У довідці Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 16.10.2023 № 3888/12/01-2023 вказано, що ОСОБА_1 не використав: у 2021 році частину основної оплачуваної відпустки у кількості 5 діб та додаткову оплачувану відпустку у кількості 15 діб, у 2022 році - додаткову оплачувану відпустку у кількості 3 діб, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій з 2015-2019 роки та 2023 рік.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 18.10.2023 № 256 додаткову відпустку як учасник бойових дій ОСОБА_1 використав за 2020-2022 роки. Рапорти Домбровського Є.В. щодо надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015-2019 роки та 2023 рік до підрозділів кадрового забезпечення не надходили.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 15.11.1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі по тексту - Закон №504/96) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №504/96 установлюються такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6), додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

За приписами частини першої статті 24 Закону №504 у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Зміст частини першої статті 24 Закону №504 кореспондується з частиною першою статті 83 КЗпП України, відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту - Закон №580).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону № 580 відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

За приписами частини першої статті 92 Закону №580 поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Частинами 1-4 ст.93 Закону №580 визначено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до положень ч.ч.8-11 Закону №580 поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (ч.ч.1-2 ст.94 Закону №580).

Разом з тим, критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, унормовані Порядком та Умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» (далі по тексту - Порядок №260).

Пунктом 3 Розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом абз.7-8 п.8 Розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

З аналізу наведених вище положень законодавства у відповідній сфері правовідносин вбачається, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він вже отримав в попередньому календарному році. Водночас, працівнику надано право використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається також і в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, згідно з положеннями частини першої статті 24 Закону №504 та частини першої статті 83 КЗпП України, оскільки відсутнє правове регулювання виплати компенсації за всі використані ними дні відпустки за попередні роки у спеціальних нормативно-правових актах, а саме в Законі №580 та Порядку № 260.

Відповідний правовий підхід узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 19.01.2021 по справі №160/10875/19, від 23.09.2021 по справі №520/12296/2020, від 30.11.2022 по справі №640/85/20, від 20.07.2023 по справі № 200/18480/21.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як поліцейський, мав гарантоване право на відпустку у спірні роки, що не були використані ним.

Слід зазначити, що як встановлено з матеріалів справи, що у довідці Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 16.10.2023 № 3888/12/01-2023 вказано, що ОСОБА_1 не використав: у 2021 році частину основної оплачуваної відпустки у кількості 5 діб та додаткову оплачувану відпустку у кількості 15 діб, у 2022 році - додаткову оплачувану відпустку у кількості 3 діб, та додаткову відпустку як учаснику бойових дій з 2015-2019 роки та 2023 рік.

Отже, встановлені обставини, у свою чергу, виражаються в праві на отримання позивачем грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними у році звільнення позивача зі служби в поліції та не можуть бути залишені без розрахунку, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій у кількості 84 календарних днів за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 роки.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 18.10.2023 № 256 додаткову відпустку як учасник бойових дій ОСОБА_1 використав за 2020-2022 роки. Рапорти Домбровського Є.В. щодо надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015-2019 роки та 2023 рік до підрозділів кадрового забезпечення не надходили.

Закон України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За ст. 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно зі ст. 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення, серії НОМЕР_2 .

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Колегія суддів звертає увагу, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, як учаснику бойових дій, в постановах від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд указав, що у випадку звільнення поліцейського учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-XII.

Положення Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Таким чином, вказані норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Тобто, у випадку звільнення поліцейських, які є учасниками бойових дій, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров