Справа № 160/28212/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -
30.09.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Стрєльніков Євгеній Анатолійович звернувся через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2025 року №206ад "Про притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності" яким ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності на загальну суму 44 387,25 грн.;
- визнати протиправними та скасувати пункти 10, 11, 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад "Про результати проведення службового розслідування" яким ОСОБА_1 визнано винним у виплаті додаткової грошової винагороди в сумі 44 387,25 грн. солдату ОСОБА_2 , у виплаті грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , за березень 662,50 грн, за квітень 6 723,25 грн., за травень 662,50 грн. (в загальній сумі 8 048,25 грн.), у виплаті грошового забезпечення за перевикористану основну відпустку за 2023 рік при звільненні сержанта ОСОБА_4 , в сумі 7069,70 грн.
В обґрунтування позивних вимог зазначено, що позивач в період з грудня 2016 року по 08 травня 2023 року проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на посаді начальника відділу персоналу заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.05.2023 року №127. На момент виключення позивача зі списків Військової частини НОМЕР_2 за позивачем облікованих непогашених нарахувань, відповідно до наказів командира Військової частини НОМЕР_2 не обліковано, що підтверджується п.9 грошового атестату №350/204/8/37пс. Станом на теперішній час позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується витягом з послужного списку №177/172/2/74к від 04.02.2025 року. Вже під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , листом від командування Військової частини НОМЕР_2 за №680/204/5/92/пс від 27.02.2025 року відповідно до пунктів 9 11 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад позивачу запропоновано в добровільному порядку повернути грошові кошти в розмірі 59 505,20 грн. до каси Військової частини НОМЕР_2 . Цим же наказом від 17.12.2024 року №156ад, а саме п.12 передбачено, що у разі відмови позивачем добровільно внести грошові кошти протягом 5 діб з моменту ознайомлення, по відношенню до позивача буде підготовлений командуванням Військової частини НОМЕР_2 проект наказу про притягнення до матеріальної відповідальності. 04.03.2025 року за вих.№177/172/12/1677/пс позивачем було надано відповідь командиру Військової частини НОМЕР_2 . Командиром військової частини НОМЕР_1 , за листом від Військової частини НОМЕР_2 за № 680/204/5/92/пс від 27.02.2025 року та наказу від 17.12.2024 року № 156ад, рішення про притягнення позивача до матеріальної відповідальності не приймалось. В подальшому, 21.08.2025 року командиром Військової частини НОМЕР_2 передано за актом приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків за вх.№269 від 21.08.2025 року з додаванням витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад, про те вже в зміненій редакції. Як результат переданого акту приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків до Військової частини НОМЕР_1 за вх.№269 від 21.08.2025 року з додаванням витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад, вже у зміненій редакції (тобто другого разу), в порушення ч.1 та ч.2 ст.3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, про що свідчить наказ від 04.09.2025 року №206ад. Позивач із вказаними наказами відповідача не погоджується, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 року клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду у даній справі та відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 12.08.2024 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
28.10.2025 року на адресу суду через підсистему "Електронний суд" від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов письмовий відзив на позов, у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 по відношенню до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позивач в позовній заяві зазначає про обов`язок командування Військової частини НОМЕР_1 дослідити матеріали службового розслідування за Актом №120 з метою встановлення доведеності вини позивача. Проте вказане твердження є безпідставним, таким, що не ґрунтується на положеннях діючих нормативно-правових актів. Також позивачем безпідставно зазначено про протиправність видання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2025 року №206ад. 21.08.2025 року від Військової частини НОМЕР_2 до Військової частини НОМЕР_1 надійшов акт приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків разом із витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156 од та копією акту проведення службового розслідування №120 від 17.12.2024 року. Командиром Військової частини НОМЕР_1 у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди було видано наказ про притягнення позивача до матеріальної відповідальності. Отже, виходячи з вищевикладеного позивач зазначає власну суб`єктивну позицію яка є хибною та зводиться лише до переоцінки своїх тверджень. ОСОБА_1 в позовній заяві не навів жодного доказу по необґрунтованості та недоведеності своєї вини. У зв`язку із чим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 Тимка Дмитра Валентиновича про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 04.09.2025 року №206ад та пунктів 10, 11, 12 наказу від 17.12.2024 року №156ад.
30.10.2025 року на адресу суду через підсистему "Електронний суд" від представника Військової частини НОМЕР_2 надійшов письмовий відзив на позов, у якому він категорично заперечує проти вимоги позивача про визнання протиправними та скасування пунктів 10, 11, 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад, оскільки службовим розслідуванням встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок між неналежним виконанням Позивачем своїх службових обов`язків та заподіяною державі матеріальною шкодою. Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.
31.10.2025 року на адресу суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_1 , в якій він зазначає, що правова позиція Військової частини НОМЕР_1 зводиться до цитування статей Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що формують сутність військової дисципліни. Відповідачем не надано та не розкрито жодним допустимим доказом в чому саме полягає протиправна поведінка позивача (у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків) та причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою, що в свою чергу виключає умови притягнення до матеріальної відповідальності. Додатково позивач звертає увагу суду, що позивач на момент призначення, проведення та завершення службового розслідування військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 не проходив. Дисциплінарна влада та влада щодо притягнення до матеріальної відповідальності у командира Військової частини НОМЕР_2 по відношенню до позивача була відсутня, а отже саме на командира Військової частини НОМЕР_1 , якому було направлено матеріали службового розслідування та в списках військової частини якої перебуває позивач, покладено обов`язок щодо перевірки відповідних матеріалів службового розслідування на дотримання умов, що передбачені частиною 2 статті 3 Закону № 160-IX. Також, вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що як і актом проведення службового розслідування № 120 від 17.12.2024 року, так і пунктами 10, 11, 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року № 156ад Про результати проведення службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_2 в провину позивачу ставиться загальна норма статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до якої, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Проте, а ні в акті проведення службового розслідування № 120 від 17.12.2024 року, а ні в пунктах 10, 11, 12 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року № 156ад Про результати проведення службового розслідування і як наслідок в прийнятті рішення, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2025 року № 206ад Про притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності не містить жодного посилання на конкретні обов`язки, що могли визначатися статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями які покладали саме на позивача обов`язок вчиняти певні дії, під час виконання службових обов`язків та за невиконання яких настає юридична відповідальність по відношенню до останнього. З урахуванням наведеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
03.11.2025 року на адресу суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач зазначає, що його правова позиція ґрунтується на тезах норм права викладених у наказі Міністерства оборони України, що втратив чинність 25.11.2022 року та Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, що не можуть бути використані в спірних правовідносинах. відповідачем-2 не надано до суду, на підтвердження своєї правової позиції, жодного доказу, що міститься в матеріалах службового розслідування який можливо дослідити з метою встановлення причинного зв`язку між поведінкою позивача і завданою шкодою. Позивач вказує, що матеріали службового розслідування, оформлені актом службового розслідування №120 від 17.12.2024 року, не містять дослідження ролі та місця саме начальника штабу бригади, що вже є прямим упередженням по відношенню до позивача та зазначає, що за своєю правовою природою, друга редакція наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад, що ним підписана, автоматично є «нікчемною» та не може створювати для позивача жодних правових наслідків, а отже в такому випадку, Військовою частиною НОМЕР_2 не було належно досліджено матеріали службового розслідування під час прийняття оскаржуваного рішення у притягненні позивача до матеріальної відповідальності, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
06.11.2025 року на адресу суду через підсистему "Електронний суд" від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він, проаналізувавши положення, наведені представником позивача у відповіді на відзив, вважає їх такими, що не спростовують аргументи, наведені у відзиві на позовну заяву, а тому вони підлягають відхиленню. Зазначає, що посилання представника позивача на судову практику щодо дослідження матеріалів службового розслідування є необґрунтованим у зв`язку з відсутністю у вказаних рішеннях тверджень стосовно Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608, а також у зв`язку з виданням за результатами службового розслідування наказу командира військової частини. Зазначає, що рішення приймається командиром за результатами проведення службового розслідування. І за результатами проведення службового розслідування за Актом №120 від 17.12.2024 року командиром Військової частини НОМЕР_2 було видано наказ від 17.12.2024 року №156ад, яким встановлено зокрема: не відшкодованими залишилися збитки в сумі 44 387,25 грн, виплачені солдату ОСОБА_2 , який перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні, але безпідставно був внесений в наказ про виплату додаткової грошової винагороди майором ОСОБА_1 ; не відшкодованими залишилися збитки в сумі 8 048,25 грн, виплачені солдату ОСОБА_3 , який самовільно залишив Військову частину НОМЕР_2 , внаслідок неналежного ставлення до складання проекту наказу командира Військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_1 ; не відшкодованими залишилися збитки в сумі 7 069,70 грн, що виникли в результаті того, що начальник відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_1 не зазначив про факт використання сержантом ОСОБА_4 відпустки за весь рік при підготовці проекту наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 13.02.2023 року №46 при звільнення останнього. Своїми діями позивач порушив вимоги статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказу Міністерства оборони України від 15.09.2022 року №280, наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 року № 44. Таким чином, у відповідності до частини 2 статті 3 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі Актом проведення службового розслідування №120 від 17.12.2024 року було встановлено: наявність шкоди; протиправну поведінку позивача у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби; причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача і завданою шкодою; а також вина позивача в завданні шкоди. Вказані висновки було затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад. Таким чином, просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.
10.11.2025 року на адресу суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких зазначає, що позиція командування Військової частини НОМЕР_1 , яка викладена у запереченні є помилковою, не погоджується із доводами Військової частини НОМЕР_1 , що посилання Військової частини НОМЕР_2 у своєму наказі командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року № 156ад Про результати проведення службового розслідування (яким позивача не притягнуто до матеріальної відповідальності) на порушення всіх норм наказу Міністерства оборони України від 15.09.2022 року № 280 та наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 року № 44 є достатнім для прийняття оскаржуваного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2025 року №206ад Про притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності та вважає наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2025 року № 206ад Про притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності формальним, без чіткого зазначення суті порушення та посилання на конкретні норми права, що стали підставою у притягненні позивача до матеріальної відповідальності у розмірі 44 387,25 грн. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 25.02.2026 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з грудня 2016 року по 08 травня 2023 року проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на посаді начальника відділу персоналу заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.05.2023 року №127.
На момент виключення позивача зі списків Військової частини НОМЕР_2 за позивачем облікованих непогашених нарахувань, відповідно до наказів командира Військової частини НОМЕР_2 не обліковано, що підтверджується п.9 грошового атестату №350/204/8/.
В подальшому, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), Військовій частині НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ) та станом на теперішній час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується витягом з послужного списку №177/172/2/74к від 04.02.2025 року.
Цим же наказом від 17.12.2024 року №156ад, а саме п.12 передбачено, що у разі відмови позивачем добровільно внести грошові кошти протягом 5 діб з моменту ознайомлення, по відношенню до позивача буде підготовлений командуванням Військової частини НОМЕР_2 проект наказу про притягнення до матеріальної відповідальності.
04.03.2025 року за вих.№177/172/12/1677/пс, у зв`язку із незгодою у інкримінованій по відношенню до позивача провині, позивачем було надано відповідь командиру військової частини НОМЕР_2 .
Командиром Військової частини НОМЕР_1 , згідно листа Військової частини НОМЕР_2 за № 680/204/5/92/пс від 27.02.2025 року та наказу від 17.12.2024 року № 156ад, рішення про притягнення позивача до матеріальної відповідальності не приймалось.
В подальшому, командиром Військової частини НОМЕР_2 передано за актом приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків за вх.№269 від 21.08.2025 року з додаванням витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад, про те вже в зміненій редакції.
Так, вже у зміненій редакції наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад, пункти 10, 11, 12 зазначеного наказу позивача визнано винним у порушенні: - п.10 зазначеного наказу: за допущення порушення вимог ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.15 наказу Міністерства оборони України №44 від 25.01.2023 року "Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", що призвело до безпідставного внесення в наказ про виплату додаткової грошової винагороди в сумі 44 387,25 грн. солдату ОСОБА_2 , який перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні та правових підстав на виплату винагороди не мав, визнати винним майора ОСОБА_1 , який на момент видачі наказу виконував обов`язки начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 та в даний час проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 ; п.11 зазначеного наказу: за допущення порушення вимог ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, розділу II п.15 наказу Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022 року "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України" в результаті чого солдату ОСОБА_3 , який самовільно залишив частину, грошове забезпечення не було призупинено з дня самовільного залишення військової частини, а було нараховано за березень 662,50 грн,, за квітень 6723,25, грн., за травень 662,50 грн. (в загальній сумі 8048,25 грн.) визнано винним майора ОСОБА_1 , який на момент правопорушення виконував обов`язки начальника відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 та в даний час проходить службу в Військовій частині НОМЕР_1 ; п.12 зазначеного наказу: за допущення порушення вимог ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказу Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022 року "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України" визнано винним майора ОСОБА_1 , який на момент правопорушення виконував обов`язки начальника відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 та в даний час проходить службу в Військовій частині НОМЕР_1 та допустив безпідставну виплату грошового забезпечення за перевикористану основну відпустку за 2023 рік при звільненні сержанта ОСОБА_4 , в сумі 7 069,70 грн.
Як результат переданого акту приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків до Військової частини НОМЕР_1 за вх.№269 від 21.08.2025 року з додаванням витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад, вже у зміненій редакції, в порушення ч.1 та ч.2 ст.3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, про що свідчить наказ від 04.09.2025 року №206ад.
Вважаючи протиправним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2025 року №206ад "Про притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності", яким ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності на загальну суму 44 387,25 грн та пункти 10, 11, 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад "Про результати проведення службового розслідування" яким ОСОБА_1 визнано винним у виплаті додаткової грошової винагороди в сумі 44 387,25 грн. солдату ОСОБА_2 , у виплаті грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , за березень 662,50 грн,, за квітень 6 723,25, грн., за травень 662,50 грн. (в загальній сумі 8 048,25 грн.), у виплаті грошового забезпечення за перевикористану основну відпустку за 2023 рік при звільненні сержанта ОСОБА_4 , в сумі 7069,70 грн , позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України від 24.03.1999 року №551-XIVзатверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).
Преамбулою Дисциплінарного статуту визначено, що цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.
Статтею 9 Статуту передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до статті 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 року №160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі Закон №160-IX).
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 частини першої статті 1 Закону №160-ІХ).
Частинами 1, 2 статті 3 Закону №160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Водночас умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Враховуючи наведене, лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох вищезазначених умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону №160-ІХ.
Посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів (ч. 1 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника) (ч. 2 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (ч. 3 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань (ч. 5 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч. 6 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню (ч. 1 ст. 8 Закону України № 160-ІХ).
Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 року №608 (далі Порядок №608)
За визначенням п. 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (п. 7 Порядку № 608).
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі:
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;
скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;
надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Розділом ІІІ Порядку № 608 визначено порядок проведення службового розслідування.
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (п.1 розділу ІІІ Порядку № 608).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування) (п.3 розділу ІІІ Порядку № 608).

До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 розділу V Порядку № 608).

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п. 2 розділу V Порядку № 608).

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються:

посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;

неправомірні дії військовослужбовця;

зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);

вина військовослужбовця;

причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;

вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;

причини та умови, що сприяли правопорушенню;

заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (п. 3 розділу V Порядку № 608).

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються

висновки службового розслідування;

пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності;

інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити (п. 4 розділу V Порядку № 608).

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (п. 5 розділу V Порядку № 608).

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п. 6 розділу V Порядку № 608).

Як вже було встановлено судом, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 27.09.2024 року №452агд "Про підсумки аудиту використання коштів та майна Військової частини НОМЕР_2 , наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 02.10.2024 року №459агд "Про призначення службового розслідування щодо встановлення обставин та причин виплат щомісячної премії військовослужбовцям, які скоїли військові адміністративні правопорушення та безпідставної виплати додаткової винагороди", наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.10.2024 року №488агд "Про внесення змін до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 02.10.2024 року №459агд, було проведено службове розслідування.

За висновком акта №120 проведення службового розслідування від 17.12.2024 року запропоновано, в частині, що стосується позивача: за п.9: за допущення порушення вимог ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.15 наказу Міністерства оборони України №44 від 25.01.2023 року "Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", що призвело до безпідставного внесення в наказ про виплату додаткової грошової винагороди в сумі 44387,25 грн. солдату ОСОБА_2 , який перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні та правових підстав на виплату винагороди не мав, запропонувати в добровільному порядку повернути вказані кошти до каси Військової частини НОМЕР_2 майору ОСОБА_1 , який на момент видачі наказу виконував обов`язки начальника відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 та в даний час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ; за п.10: за допущення порушення вимог ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, розділу II п.15 наказу Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022 року "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України" в результаті чого солдату ОСОБА_3 , який самовільно залишив частину, грошове забезпечення не було призупинено з дня самовільного залишення військової частини, а було нараховано за березень 662,50 грн., за квітень 6723,25, грн., за травень 662,50 грн. (в загальній сумі 8048,25 грн.) запропонувати в добровільному порядку повернути вказані кошти до каси Військової частини НОМЕР_2 майору ОСОБА_1 , який на момент правопорушення виконував обов`язки начальника відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 та в даний час проходить службу в Військовій частині НОМЕР_1 ; за п.11: за допущення порушення вимог ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказу Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022 року "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України" запропонувати в добровільному порядку повернути вказані кошти до каси Військової частини НОМЕР_2 майору ОСОБА_1 , який на момент правопорушення виконував обов`язки начальника відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 та в даний час проходить службу в Військовій частині НОМЕР_1 та допустив безпідставну виплату грошового забезпечення за перевикористану основну відпустку за 2023 рік при звільненні сержанта ОСОБА_4 , в сумі 7'069,70 грн.; за п.12: направити витяг з наказу до командування Військової частини НОМЕР_1 з метою ознайомлення майором ОСОБА_1 про необхідність погашення ним завданих збитків державі в добровільному порядку за результатами аудиту та матеріалів службового розслідування у загальній сумі 59505,20 грн. внаслідок допущених порушень вимог, п.15 наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 року №44, вимог розділу II п.15 наказу Міністерства оборони України від 15.09.2022 року №280 "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України"; за п.13: у разі відмови майора ОСОБА_1 добровільно внести грошові кошти на рахунок Військової частини НОМЕР_2 протягом 5 робочих днів з моменту ознайомлення, ТВО заступника командира військової частини НОМЕР_2 полковнику ОСОБА_5 за погодженням з помічником командира бригади з правової роботи начальником юридичної групи майором юстиції ОСОБА_6 подати проект наказу про притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 в порядку ст.4,11 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі"; за п.14: у разі відмови майором ОСОБА_1 добровільно відшкодувати шкоду завдану державі та неприйняття рішення про притягнення до матеріальної відповідальності командуванням Військової частини НОМЕР_1 щодо відшкодування шкоди військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 помічнику командира бригади з правової роботи начальнику юридичної групи майору юстиції ОСОБА_6 подати позов до суду щодо стягнення шкоди завданої державі. Для підготовки позову полковнику ОСОБА_5 надати помічнику командира бригади з правової роботи начальнику юридичної групи майору юстиції ОСОБА_6 всі матеріали службового розслідування, витяг з висновку аудиту, витяги з наказів, що стосуються даного розслідування, довідку-розрахунок фінансово-економічної служби для підготовки позову до суду.

Однак, а ні матеріалами службового розслідування оформлені актом проведення службового розслідування № 120 від 17.12.2024 року, а ні пункти 10, 11, 12 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року № 156ад Про результати проведення службового розслідування, а ні сам наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2025 року № 206ад Про притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності не зазначено конкретного посилання на норму права, яка була покладена саме на позивача під час виконання ним службових обов`язків та яку позивач міг порушити, що в подальшому могло спричинити збитки державі в особі Військової частини НОМЕР_2 .

Більш того, як і актом проведення службового розслідування № 120 від 17.12.2024 року, так і пунктами 10, 11, 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року № 156ад Про результати проведення службового розслідування командиром Військової частини НОМЕР_2 в провину позивачу ставиться загальна норма статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до якої, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Проте, а ні в акті проведення службового розслідування № 120 від 17.12.2024 року, а ні в пунктах 10, 11, 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року № 156ад Про результати проведення службового розслідування і як наслідок в прийнятті рішення, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2025 року № 206ад Про притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності не містить жодного посилання на конкретні обов`язки, що могли визначатися статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями які покладали саме на позивача обов`язок вчиняти певні дії, під час виконання службових обов`язків та за невиконання яких настає юридична відповідальність по відношенню до останнього.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, підполковник ОСОБА_1 притягнутий до притягнуто до матеріальної відповідальності на загальну суму 44 387,25 грн, в той час як на момент виключення позивача зі списків Військової частини НОМЕР_2 за позивачем облікованих непогашених нарахувань, відповідно до наказів командира Військової частини НОМЕР_2 не обліковано, що підтверджується п.9 грошового атестату №350/204/8/37пс.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2025 року №206ад "Про притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності", яким ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності на загальну суму 44 387,25 грн та пункти 10, 11, 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад "Про результати проведення службового розслідування", яким ОСОБА_1 визнано винним у виплаті додаткової грошової винагороди в сумі 44 387,25 грн. солдату ОСОБА_2 , у виплаті грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , за березень 662,50 грн,, за квітень 6 723,25, грн., за травень 662,50 грн. (в загальній сумі 8 048,25 грн.), у виплаті грошового забезпечення за перевикористану основну відпустку за 2023 рік при звільненні сержанта ОСОБА_4 , в сумі 7069,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи сукупність викладених обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути витрати на правову допомогу в сумі 20000,00 грн.

Відповідно до ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, враховує складність справи та надані адвокатом послуги.

Як вбачається з поданих до суду матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським об`єднанням "ТСТ" було укладено договір №С5-33 від 26.09.2025 року, за пунктом 4.1 якого вартість гонорару становить фіксовану суму в розмірі 20000 грн., які мають бути сплачені протягом 15 банківських днів з дати ухвалення судом рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

- договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

- інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

- представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Докази оплати послуг адвоката не надані до суду, адже, відповідно до умов договору про надання професійної правничої допомоги №С5-33 від 26.09.2025 року про надання правової допомоги, сторони погодили оплату гонорару протягом 15 банківських днів з моменту винесення рішення суду.

Слід зазначити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція висловлена у змісті постанов Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 09.07.2025 року у справі № 459/331/23.

Суд також зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, не містить великого об`єму документів, що свідчить про те, що складання позовної заяви не вимагало від представника позивача докладання значних зусиль та витрати значного часу.

Враховуючи обставини справи, що дана справа є незначної складності, суть виконаних послуг в рамках договору про надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 20 000 грн. є надмірною.

У частині шостій статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу у сумі 3 000 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, враховуючи задоволення позовних вимог, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок ії бюджетних асигнувань в сумі 1500 грн. та з Військової частини НОМЕР_2 за рахунок ії бюджетних асигнувань в сумі 1 500 грн.

Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2025 року №206ад "Про притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності" яким ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності на загальну суму 44 387,25 грн

Визнати протиправним та скасувати пункти 10, 11, 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.12.2024 року №156ад "Про результати проведення службового розслідування" яким ОСОБА_1 визнано винним у виплаті додаткової грошової винагороди в сумі 44 387,25 грн. солдату ОСОБА_2 , у виплаті грошового забезпечення солдату ОСОБА_3 , за березень 662,50 грн, за квітень 6 723,25 грн., за травень 662,50 грн. (в загальній сумі 8 048,25 грн.), у виплаті грошового забезпечення за перевикористану основну відпустку за 2023 рік при звільненні сержанта ОСОБА_4 , в сумі 7069,70 грн.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1500 грн.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1500 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна