Справа № 420/13887/25
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хурси О.О.,

при секретарі Сидоренко Ю.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просять:

- визнати протиправною бездіяльність Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невиключення з Єдиного реєстру боржників відомостей щодо ОСОБА_1 , як боржника, у виконавчому провадженні №56694899;

- зобов`язати Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості, щодо ОСОБА_1 , як боржника, у виконавчому провадженні № 56694899;

- визнати протиправною бездіяльність Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невиключення з Єдиного реєстру боржників відомостей щодо ОСОБА_2 , як боржника, у виконавчому провадженні № 56694265;

- зобов`язати Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості, щодо ОСОБА_2 , як боржника, у виконавчому провадженні № 56694265.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивачами врегульовано із стягувачем суму боргу та погашено заборгованість та сплачено кошти, приватним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, якими було скасовано арешти майна та коштів боржників, та інших заходів примусового виконання рішення та завершено виконавчі провадження.

У відзиві відповідач зазначає, що відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Пункт 9 частини 1 статті 37 Закону Украни «Про виконавче провадження» не передбачає виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Від представника позивач надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що згідно вимог частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 25.01.2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 08.10.2008 в сумі 691948,68 грн., яка складається з наступного: -578445,71 грн. кредитна заборгованість; -89844,77 грн. заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; -6096,06 грн пеня несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; -17562,14 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 07.06.2016 рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 25.01.2016 змінено в частині суми боргу за тілом кредиту та відсотками, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 08.10.2008 в розмірі: -27946,06 доларів США, що еквівалентно 692838 грн, яка складається: з заборгованості за тілом кредиту -24189 доларів США, що еквівалентно 599693 грн, заборгованості за простроченими відсотками -3757,06 доларів США, що еквівалентно 93145 грн, в решті рішення суду залишити без змін.

04.07.2018 постановою Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавчі провадження №56694265, № 56694899 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 89-90)

В подальшому, стягувач акціонерне товариство «УКРСИББАНК» звернувся щодо примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., у зв`язку із чим відкрито виконавчі провадження № 70627605 відносно ОСОБА_2 та № 70627702 відносно ОСОБА_1

23.09.2024 АТ «УКРСИББАНК» складено повідомлення №60-2-09/36-125 про припинення обтяжень (заборони та іпотеки) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та зазначено, що станом на 23.09.2024 ОСОБА_2 виконала зобов`язання в повному обсязі, припинено вищезазначене зобов`язання, будь-яких претензій фінансового характеру до ОСОБА_2 не має (т.1. а.с. 92).

23.09.2024 начальником відділення №432 АТ «УКРСИББАНК» ОСОБА_3 видано довідку №60-2-09/36-124 про відсутність у ОСОБА_2 станом на 23.09.2024 отриманих та непогашених кредитів в АТ «УКРСИББАНК» (т.1 а.с. 93).

Згідно з листами №29-1-01/2989, №29-1-01/2985 від 25.03.2025 у стягувача відсутні майнові претензії до боржників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с.97, та зворотня сторінка а.с.97)

01.10.2024 у зв`язку із погашенням суми боргу приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, якими скасовано арешти майна та коштів боржників, та інших заходів примусового виконання рішення та завершено виконавчі провадження № 70627605 та № 70627702, та виключено відомості із Єдиного реєстру боржників (т.1 а.с. 94 - 96).

27.12.2019 Біляївськом міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону Украни «Про виконавче провадження» (а.с. 99-100)

04.04.2025 позивач звернувся до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про виключення відомостей щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників по виконавчими провадженнями № 56694265, 56694899 (а.с. 101-102).

29.04.2025 Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надано відповідь №27271/21.12, якою відмовлено у виключенні позивачів із Єдиного реєстру боржників за виконавчими провадженнями №56694265, 56694899 мотивована тим, що виконавчі провадження завершені на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та повторно на примусове виконання до відповідача виконавчий лист не надходив, а тому не вбачається правових підстав для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників (а.с. 104).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з Метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Частиною сьомою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини 1 статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною 4 статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Як вже зазначено вище, у виконавчому провадженні повернення виконавчого документа стягувачу відбулось на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Пункт дев`ятий частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає в якості підстави для повернення виконавчого документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Дійно, Закон України «Про виконавче провадження» не покладає на державного виконавця обов`язку про направлення до Єдиного реєстру боржників відомостей для виключення боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.37 Закону, і це пов`язано з тим, щоб забезпечити інтереси стягувача у разі повторного пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання.

Пунктом 23 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року передбачені наступні положення:

«За виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо:

при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);

після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає);

відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.».

Суд погоджується з доводами позивача про те, що безпідставне перебування позивача у Єдиному реєстрі боржників порушує його права та інтереси, які підлягають захисту та відновленню шляхом виключення позивача з такого реєстру.

Враховуючи те, що виключення позивача з такого реєстру відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень здійснюється за постановою державного виконавця, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, а відповідач листом від 29.04.2025 №27271/21.12 відмовив позивачу у виключенні його з Єдиного реєстру боржників, суд приходить до висновку про застосування такого способу захисту та відновлення прав позивача, як зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як боржника за виконавчим провадженням № 56694265, № 56694899.

Такий спосіб захисту прямо передбачений наведеними вище положеннями пункту 23 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, згідно з якими відомості про боржника можуть бути виключені з Єдиного реєстру боржників також на підставі судового рішення.

Суд враховує ті обставини, що виконавчий лист за рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 25.01.2016, фактично виконаний приватним виконавцем, що підтверджується доказами.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 9 Закону № 1404-VІІІ єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 5).

Згідно висновків Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (пп.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004р. № 15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 р. № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини).

Виходячи з того, що метою ведення Єдиного реєстру боржників є оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна, у позивача є відсутньою заборгованість за виконавчими провадженнями та за виконавчим документом, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 перестали бути боржниками у розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

З наведеного слідує, що виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, враховуючи, що позивачі виконали всі свої майнові зобов`язання покладені на неї, права позивача не повинні обмежуватись шляхом наявності відомостей про неї в Єдиному реєстрі боржників. При цьому, такі відомості не відповідають дійсним обставинам (заборгованість фактично є відсутньою).

За таких умов відомості щодо позивача мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників на підставі відповідного рішення суду, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 3000,00 грн. суду було надано ордер на надання правничої допомоги серії, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії, договіри про надання правової допомоги від 18.06.2024 № 18/06/24-1, 18/06/24, додаткові угоди №30/04-1, 30/04 від 30.04.2025, акти виконаних робіт №09-04-1, 09-04 від 09.04.2025 (а.с. 85-88, зворотня сторінка 86,88).

Враховуючи наведене, виходячи із конкретних обставин справи, а також повне задоволення позовних вимог, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 1500 грн. на користь ОСОБА_2 , та 1500 грн. на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії (Одеська область, Одеський район, м. Біляївка, вул. Костіна, 9, ), - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невиключення з Єдиного реєстру боржників відомостей щодо ОСОБА_1 , як боржника, у виконавчому провадженні №56694899.

Зобов`язати Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості, щодо ОСОБА_1 , як боржника, у виконавчому провадженні № 56694899.

Визнати протиправною бездіяльність Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невиключення з Єдиного реєстру боржників відомостей щодо ОСОБА_2 , як боржника, у виконавчому провадженні № 56694265.

Зобов`язати Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості, щодо ОСОБА_2 , як боржника, у виконавчому провадженні № 56694265.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.02.2026.

Суддя Олександр ХУРСА