Справа № 560/12765/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/12765/24

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

24 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Загоренко О.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Костюковича Д.К.,

представника відповідача: Бачук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 6 травня 2025 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 273 051,90 грн;

- №, яким застосовані штрафні санкції за платежем податок на додану вартість на суму 69 892,08 грн;

- № на загальну суму 2 128 849,53 грн, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 1 935 317,75 грн та застосовані штрафні санкції у сумі 193 531,78 грн;

- № на загальну суму 177 404,13 грн, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 161 276,48 грн та застосовані штрафні санкції у сумі 16 127,65 грн;

- № щодо сплати заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) з єдиного внеску у сумі 168 495,74 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 79 850,30 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликався на те, що акт перевірки складений з порушенням визначеного законодавством порядку, а викладені у ньому висновки є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам. Усі первинні бухгалтерські документи за період, що перевірявся, перебувають в розпорядженні позивача. Ці документи належним чином впорядковані і систематизовані та в повному обсязі були надані посадовим особам Відповідача для проведення документальної перевірки. Крім того, позивач за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснював записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. До витрат за 2019 2022 роки позивач включив виключно витрати, які пов`язані з отриманням доходу, фактично оплачені постачальникам як вартість товарів одночасно із визначенням доходу.

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області задоволено частково.

Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2025 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 6 травня 2025 року №, від 6 травня 2025 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 6 травня 2025 року № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 6 травня 2025 року №Ф-. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2025 року залишено без змін.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 січня 2026 року призначено справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 27 січня 2026 року о 11:00 у залі судового засідання № 1 Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги, просив залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, за наслідками проведеної перевірки Позивача Відповідачем складено Акт від 4 березня 2024 року №4449/22-01-24-18.

Згідно з висновками акта Позивач допустив порушення вимог:

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), внаслідок чого платником в періоді, що перевірявся, занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 1 935 317,75 грн, в т.ч. в 2019 році - 1 888 376,96 грн, в 2020 році - 31 801,44 грн, в 2021 році - 15 139,35 грн;

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 77, пункту 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України, внаслідок чого платником у періоді, що перевірявся, занижено суму податкових зобов`язань з військового збору в розмірі 161 276,48 грн, в т.ч. за 2019 рік - 157 364,75 грн, за 2020 рік - 2 650,12 грн, за 2021рік - 1 261,61 грн;

- підпункту "а" пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1. статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189, підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет, за грудень 2020 року в розмірі 248 229,00 грн;

- пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, пункту 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 130 (далі також Порядок № 130), в результаті чого платником не складено та не зареєстровано в ЄРПН дві податкові накладні від 2 грудня 2020 року за наслідками безоплатної передачі вартості монтажних та пуско-налагоджувальних робіт: одну на суму фактичної ціни постачання, другу на суму перевищення ціни придбання робіт над ціною постачання, сума ПДВ - 13 272,07 грн;

- пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, пункту 11 Порядку № 1307, в результаті чого платником не складено та не зареєстровано в ЄРПН зведену податкову накладну за грудень 2020 року на загальну суму ПДВ 234 957,29 грн щодо товарних запасів, які не використані в його господарській діяльності;

- пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, пунктів 4, 6 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року №520, в результаті чого платником не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 119 712,09 грн;

- пункту 1 частини другої статті 6, пункту 2 частини першої статті 7, частини п`ятої статті 8, абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", пункту 3 розділу IІІ наказу Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого платником занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 22%, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 168 495,74 грн, в тому числі за 2019 рік - 127 073,69 грн, за 2020 рік - 38 868,42 грн, за 2021 рік - 2 553,63 грн.

На підставі акта перевірки Головне управління ДПС у Хмельницькій області прийняло податкові повідомлення-рішення від 6 травня 2024 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 248 229,00 грн та застосовано штрафну санкцію на суму 24 822,90 грн (загальна сума 273 051,90 грн);

- №, яким застосовано штрафну санкцію з податку на додану вартість на суму 69 892,08 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 1 935 317,75 грн та застосовано штрафну санкцію на суму 193 531,78 грн. (загальна сума 2 128 849,53 грн);

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 161 276,48 грн та застосовано штрафну санкцію на суму 16 127,65 грн (загальна сума 177 404,13 грн).

Крім того, 6 травня 2024 року прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №, якою визначено заборгованість з єдиного соціальному внеску в сумі 168 495,74 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 79 850,30 грн.

Фактичною підставою для прийняття цих індивідуальних актів стали висновки відповідача про те, що позивач:

- занизив податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску внаслідок: (1) заниження суми чистого оподатковуваного доходу через включення до складу витрат вартості товарів, доходи від реалізації яких ще не отримано (за 2019 рік); (2) недекларування оподатковуваного доходу та витрат (за 2020 рік), а також (3) завищення суми витрат на придбання ТМЦ (за 2021 рік). Позивач також не надав контрольні стрічки РРО та документи щодо інвентаризації;

- занизив суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за грудень 2020 року, у зв`язку ненарахуванням податкового зобов`язання з ПДВ (1) у сумі 13 272,07 грн на вартість безоплатної передачі монтажних та пусконалагоджувальних робіт, виконаних на орендованих основних фондах та (2) на залишки товарних запасів (1 174 786,47 грн х 20%), які, за висновками перевірки, не були використані в господарській діяльності платника станом на 31 грудня 2020 року;

- не склав та не зареєстрував в ЄРПН: (1) дві податкові накладні щодо безоплатної передачі вартості монтажних та пусконалагоджувальних робіт (одна на суму фактичної ціни постачання, друга на суму перевищення ціни придбання робіт над ціною постачання; (2) зведену податкову накладну за грудень 2020 року щодо товарних запасів, які не використані в господарській діяльності; (3) податкові накладні (включаючи податкові накладні №78 від 16 листопада 2020 року, №4 від 8 грудня 2020 року та №6 від 8 грудня 2020 року), реєстрацію яких було зупинено, а платник не вжив заходів для їх розблокування протягом 365 календарних днів.

За результатами адміністративного оскарження індивідуальні акти залишені без змін.

Не погоджуючись з податковими рішеннями позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи судове рішення в межах даної справи Верховний Суд виходив з наступного.

Щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2019-2020 роки, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, прийнявши за основу позицію позивача, не надав оцінки доводам Відповідача, викладеним, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу (т. 8, а. с. 108 зворот), чим порушив вимоги процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

Суд апеляційної інстанції підкреслив, що відомості, наведені у таблиці Додатку №9 до акта перевірки, не відображені ані у Книзі обліку доходів і витрат, ані у податкових деклараціях, та загалом не мають жодного відношення до визначення фінансового результату, який є об`єктом оподаткування. Суд дійшов висновку, що розрахунки, здійснені у зазначеному додатку, суперечать порядку визначення доходів і витрат, установленому статтею 177 ПК України, оскільки для визначення чистого оподатковуваного доходу застосовується касовий метод, тобто метод за фактом отримання (сплати) коштів, тоді як у Додатку №9 відсутні дані щодо фактичних оплат.

Крім того, судом зазначено про невідповідність між даними, наведеними відповідачем безпосередньо в акті перевірки, та відомостями, зазначеними у Додатку №9. Зокрема, в акті перевірки загальний оподатковуваний дохід за 2019 рік визначено у сумі 78 017 739,89 грн, тоді як у Додатку №9 до цього акта зазначено іншу суму 78 730 525,00 грн. На переконання суду апеляційної інстанції, така невідповідність свідчить про недостовірність даних, викладених у Додатку №9, що ставить під сумнів достовірність доказів, покладених контролюючим органом в основу висновків про вчинене позивачем порушення.

Водночас у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначав, що дійсно в акті перевірки визначено загальний оподатковуваний дохід за 2019 рік у сумі 78 017 739,89 грн. Разом з тим, на думку відповідача, позивач помилково тлумачить зміст Додатку №9, оскільки сума 78 730 525,00 грн у цьому додатку відображає не загальний оподатковуваний дохід, а загальну вартість придбаного товару, що прямо зазначено у документі.

Крім того, відповідач наголошував, що Додаток №9 складено з метою визначення витрат за 2019 рік, а не для розрахунку загального оподатковуваного доходу, а спір у даній справі стосується саме правомірності включення витрат у відповідному звітному періоді. Як убачається з акта перевірки (кінець стор. 22), вартість товарно-матеріальних цінностей, реалізованих та оплачених покупцями за результатами перевірки, становить 64 144 502,96 грн. Водночас у Додатку №9 відсутня інформація щодо оплати, проте на останній сторінці цього додатку зазначено суму 64 144 502,96 грн у графі «Обсяги придбання без ПДВ проданого товару».

Відтак наведене свідчить про передчасність висновків суду апеляційної інстанції щодо недоведеності факту заниження оподатковуваного доходу за 2019 рік на підставі даних Додатку №9 до акта перевірки, оскільки суд не надав належної оцінки доводам відповідача та не дослідив зміст зазначеного додатку у взаємозв`язку з іншими матеріалами справи.

Щодо заниження суми оподатковуваного доходу за 2020 рік у розмірі 176 674,65 грн, то суд першої інстанції зазначив, що позивач не подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік, у зв`язку з чим контролюючий орган самостійно визначив загальний річний оподатковуваний дохід. Відповідно до акта перевірки, різниця між розрахованою сумою доходу (75 701 570,23 грн) та сумою витрат (75 524 895,58 грн) становить 176 674,65 грн, що, на думку відповідача, і є сумою заниженого чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік.

Суд апеляційної інстанції, натомість, формально визнаючи правомірність формування позивачем даних податкового обліку за цим епізодом шляхом скасування податкового повідомлення-рішення № в цілому, не виконав вимоги статей 308, 317 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язку повно й об`єктивно перевірити законність і обґрунтованість рішення, яке переглядається.

Апеляційний суд не надав оцінки установленим судом першої інстанції фактичним обставинам щодо заниженого позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік на 176 674,65 грн та доказам, на які посилався відповідач на підтвердження своєї позиції та які Хмельницький окружний адміністративний суд визнав достатніми.

З урахуванням зазначеного, Верховний Суд зазначив, що Сьомий апеляційний адміністративний суд не спростував висновків суду першої інстанцій в означеній частині, не навів мотивів їх відхилення, що суперечить правилам статей 2, 6, 9, 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, як суд першої інстанції, так і відповідач по цьому епізоду покликались і на інші встановлені перевіркою порушення, що вплинули на заниження суми чистого оподатковуваного доходу. Зокрема, про заниження витрат на оплату праці та нарахування на зарплату в сумі 446,59 грн за 2019 рік й 370736,90 грн за 2020 рік та щодо заниження інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в сумі 2390155,90 грн за 2019 рік й 2389166,34 грн за 2020 рік.

Разом з тим, Верховний Суд зазначив, що аналіз змісту постанови суду апеляційної інстанції дає підстави для висновку, що хоча цей суд і констатував загальну правомірність формування позивачем показників податкового обліку, він не здійснив належної правової оцінки наведених обставин на предмет їх відповідності нормам матеріального права.

Щодо завищення суми чистого оподатковуваного доходу за 2021 рік, Верховний Суд зазначив, що у касаційній скарзі відповідач наголошує на тому, що наведені доводи апеляційного суду є неправдивими, оскільки відповідачем за наслідками здійснення контрольного заходу складено акти ненадання позивачем документів. Зокрема, в матеріалах справи наявні такі акти: від 9 лютого 2024 року № 99/22-01-24-06/; від 23 лютого 2024 року № 153/22-01-24-06/ (т. 2, а. с. 131, 132), проте судом апеляційної інстанції жодної правової оцінки цим документам не надано.

Верховний Суд зауважує, що надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Щодо безоплатної передачі монтажних та пусконалагоджувальних робіт, виконаних на орендованих основних фондах, Верховний Суд зазначив, що в даному випадку відсутній факт безоплатного постачання товарів чи послуг у розумінні наведених правил, оскільки обладнання, на яке посилається контролюючий орган, не передавалося орендодавцю, а було реалізоване третім особам до моменту припинення орендних відносин.

Доводи, на які посилається відповідач, фактично зводяться до переоцінки доказів, наданих у справі, та не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права. Відтак вони не утворюють підстав для формування нового правового висновку або для висловлення незгоди з висновками суду апеляційної інстанції.

Щодо заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за грудень 2020 року, у зв`язку ненарахуванням податкового зобов`язання з ПДВ у розмірі 234 957,29 грн на залишки товарних запасів 1 174 786,47 грн, які, за висновками перевірки, не були використані в господарській діяльності платника станом на 31 грудня 2020 року Верховний Суд зазначив, що не може не погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про недоведеність відповідачем факту вчинення порушень позивачем по цьому епізоду.

Щодо відповідальності за нереєстрацію в ЄРПН податкових накладних №78 від 16 листопада 2020 року, №4 від 8 грудня 2020 року та №6 від 8 грудня 2020 року, реєстрацію яких було зупинено, а платник не вжив заходів для їх розблокування протягом 365 календарних днів, Верховний Суд зазначив, що навіть після спливу 365 днів з моменту зупинення реєстрації податкових накладних, вони продовжують перебувати у статусі «зупинених», а не «незареєстрованих», доки контролюючим органом не буде прийнято рішення щодо їх реєстрації або відмови у реєстрації. До прийняття такого рішення склад податкового правопорушення не виникає, а застосування штрафних санкцій суперечить прямій нормі пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з військовому збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, Верховний Суд зазначив, що підставою для прийняття цих актів індивідуальної дії стало заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу в розмірі 10 751 765,24 грн внаслідок встановлених перевіркою порушень, аналіз яких міститься в підпунктах 4.1.1. та 4.1.2. цієї постанови Верховного Суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, оскільки за наслідками судового розгляду підтверджено правомірність висновків відповідача про заниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу у розмірі 10751765,24 грн.

Також, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції зазначені акти скасував без жодного мотивування причин цього.

З урахуванням вказаного, Верховний Суд зазначив, що судом апеляційної інстанції на порушення статей 9, 242 Кодексу адміністративного судочинства України не повною мірою з`ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 6 травня 2025 року №, від 6 травня 2025 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 6 травня 2025 року № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 6 травня 2025 року №Ф-, а тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час повторного розгляду суду необхідно врахувати наведені правові висновки, ретельно перевірити доводи сторін, повно й об`єктивно дослідити всі докази, а також прийняти законне й обґрунтоване рішення.

В частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 6 травня 2025 року № та від 6 травня 2025 року № рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції, в межах даної справи, лише щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 6 травня 2025 року №, від 6 травня 2025 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 6 травня 2025 року № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 6 травня 2025 року №Ф-.

В межах даних рішень, суд першої інстанції зазначив наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 06.05.2025 № на загальну суму 2 128 849,53 грн, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 1935317,75 грн та застосовані штрафні санкції у сумі 193 531,78 грн, суд першої інстанції вказав, що як зазначає контролюючий орган, розрахунки, відомості, інші документи ФОП ОСОБА_1 не надав, тому згідно з наданими ОСОБА_1 документами (договори, накладні, товарно-транспортні накладні, книга обліку доходів і витрат, банківські документи, акти виконаних робіт (наданих послуг), відомості щодо залишків товарних запасів, товарно-матеріальних цінностей, основних засобів, рахунки-фактури та ін.), які звірено з реєстром отриманих та виданих податкових накладних, контролюючим органом самостійно було розраховано показники витрат, які відображено в додатках до акту №9 та №11.

Суд першої інстанції зазначив, що ці обставини позивачем не спростовано і в судовому засіданні 12.11.2024 протокольною ухвалою зобов`язано ГУ ДПС у Хмельницькій області провести вибіркову звірку даних, що зазначені в додатку №9 до Акта перевірки щодо придбаних, оплачених та реалізованих товарно-матеріальних цінностей за 2019 рік, з первинною документацією ФОП ОСОБА_1 на під твердження чи спростування порушення щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік внаслідок включення до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у гр.5 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, вартість витрат па придбання товарів, доходи від реалізації яких підприємцем ще не отримано в розмірі 12 881 585,59 грн.

Єдиними достовірними доказами на підтвердження розбіжностей і даних ЦБД ДПС України є контрольні стрічки РРО.

Проте, ні під час перевірки, ні під час звірки, позивач не надав контрольні стрічки РРО.

Вказані документи були надані в судовому засіданні.

ФОП ОСОБА_1 було надано запити (вимоги) від 05.02.2024, 07.02.2024, 08.02.2024, 13.02.2024, 14.02.2024, 23.02.2024, 26.02.2024 про надання документів. Станом на 27.02.2024 не надано документів щодо походження і власних коштів, які було внесено на розрахункові рахунки, відомості (інформацію) щодо залишків товарних запасів, товарно-матеріальних цінностей, основних засобів (фондів) (відомості щодо проведених інвентаризацій, результати переобліку) не надано в вартісному виразі (в гривнях) з відображенням назви товару, вартості за одиницю, суми по найменуванню товару тощо, та суми в цілому по відомості станом на:01.01.2019, 01.01.2020, документи щодо придбаного товару до 2019, який оплачений постачальникам у 2019.

Також на підставі п.п.20.1.9. п.20.1 ст.20 Податкового Кодексу України ФОП ОСОБА_1 необхідно, було під час проведення цієї планової перевірки провести інвентаризацію основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняти залишки товарно-матеріальних цінностей, готівки та до 19.02.2024 надати документи про результати такої інвентаризації та зняття залишків. Під час проведення документальної планової виїзної перевірки вищевказані документи ФОП ОСОБА_1 та інформація про проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки не надані.

Таким чином, не маючи будь-яких інших документів, податковим органом використано, зокрема, дані, що містяться в ЦБД ДПС України, оскільки це єдине належне джерело інформації, до якого мав доступ податковий орган, не маючи можливості ознайомитися з контрольними стрічками РРО.

Внаслідок встановлених перевіркою порушень зроблено висновок, що позивачем занижено суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, в розмірі 10 751 765,24 грн., в т.ч. в 2019 10 490 983,10 грн., в 2020 176 674,65 грн., в 2021 - 84 107,49 грн.

Оскільки чистий оподатковуваний дохід є об`єктом оподаткування податку з доходів фізичних осіб фізичної особи-підприємця за ставкою 18% бази оподаткування, то перевіркою зроблено висновок, що позивачем занижено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 1 935 317,75 грн. = (10 751 765,24 х 18%).

Щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік, суд першої інстанції зазначив, що перевіркою встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік на загальну суму 10 490 983,10 грн.

Згідно поданого ФОП ОСОБА_1 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи (від 07.02.2020 №) вартість товарно-матеріальних цінностей становить 77 026 088,55 грн.

За результатами перевірки на підставі наданих первинних документів (банківські виписки, видаткові накладні, акти виконаних робіт, акти наданих послуг та інші) встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у гр.5 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, включено вартість витрат на придбання товарів, доходи від реалізації яких підприємцем ще не отримано, в розмірі 12 881 585,59 грн. (в додатку 9 до Акта перевірки зазначено, що вартість товарно-матеріальних цінностей, що продані та оплачені покупцями за даними перевірки становить 64 144 502,96 грн).

Інші витрати платником задекларовано в розмірі 22 792,05 грн, а фактично за даними перевірки згідно з наданими документами вказана сума (оренда, транспортно-експедиційні послуги, послуги транспортування вантажів, вартість електроенергії, розрахунково-касове обслуговування, технічне обслуговування рро та ін.) становить 2 412 947,95 грн. (додаток 10 до Акта перевірки), розбіжність складає 2 390 155,90 грн.

Витрати на оплату праці та нарахування на зарплату платником задекларовано в розмірі 358 975,43 грн., а фактично за даними перевірки згідно з наданими документами вказана сума складає 359 422,02 грн., розбіжність складає 446,59 грн.

Таким чином, суд першої інстанції вважає, що платником порушено пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, пп. "а" п 176.1 ст. 176, п.177.10 ст. 177 ПК України та пп.6, пп.8 п.6 Порядку № 481 та пп.1 п. 3 розд. IV Інструкції №859, а саме: в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2019 в графі 5 «Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» платником вказано вартість придбаних ТМЦ, які ще не продані, в графі 6 "Витрати на оплату праці та нарахування на зарплату" відображено вартість інших витрат не в повному обсязі, в графі 7 "Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг" відображено вартість інших витрат не в повному обсязі. Зазначене призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік на загальну суму 10 490 983,10 грн (12 881 585,59 грн 2 390 155,90 грн 446,59 грн).

Щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік, суд першої інстанції звернув увагу, що за 2020 рік податкову декларацію про майновий стан та доходи не подано.

Згідно наданих для перевірки виписок банків за 2020 рік, загальна сума від реалізації товарів (послуг) становить 16 984 532,15 грн., в т.ч. сума ПДВ - 2 830 755,36 грн., відповідно сума загального оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності становить 14 153 776,79 грн. (16 984 532,15 грн. 2 830 755,36 грн.).

Згідно даних книг обліку розрахункових операцій, які відповідають базам даних ДПС України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", загальна сума виторгу від реалізації товарів становить 73 857 352,13 грн, в т.ч. сума ПДВ 12 309 558,69 грн., відповідно сума загального оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності становить 61 547 793,44 грн. (73 857 352,13 грн. -12 309 558,69 грн.) .

Таким чином, загальна сума річного оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності становить - 75701570,23 грн. (14153776,79 грн. + 61547793,44 грн.).

В порушення вимог п. 177.1, п.177.3 ст. 177 ПК України ФОП ОСОБА_1 занижений загальний оподатковуваний дохід за 2020 рік на суму 75 701 570,23 грн.

Також перевіркою встановлено, що протягом 2020 ФОП ОСОБА_1 здійснював придбання товарів для їх подальшої реалізації, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, їх оплата банківськими виписками.

В порушення п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п.п.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_1 не задекларовано вартість придбаних, оплачених та реалізованих товарно-матеріальних цінностей за 2020 рік всього на суму 72 764 992,34 грн.

Згідно наданих для перевірки розрахунково-платіжних відомостей нарахування та виплати заробітної плати, податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, банківських виписок встановлено, що витрати ФОП ОСОБА_1 на оплату праці та нарахування на заробітну плату становлять 370 736,90 грн.

В порушення п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п.п.177.4.2 п.177.4 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_1 не задекларовано витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату найманим працівникам за 2020 рік всього на суму 370 736,90 грн.

Згідно наданих для перевірки актів виконаних робіт (наданих послуг), видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, банківських виписок, транспортні, експедиційні витрати, витрати на оренду основних фондів, на вантажо-розвантажувальні роботи, технічне обслуговування РРО, відшкодування вартості електроенергії орендодавцю, розрахунково-касове обслуговування за 2020 рік становлять 2 389 166,34 грн.

В порушення п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_1 не задекларовано інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг за 2020 рік всього на суму 2 389 166,34 грн.

Отже, перевіркою встановлено заниження вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності в 2020 році всього на суму 75 524 895,58 грн. (72 764 992,34 грн. + 370 736,90 грн. + 2 389 166,34 грн.).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вважає, що ФОП ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік в сумі 176 674,65 грн. (75 701 570,23 грн. - 75 524 895,58 грн.).

Щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2021 рік, суд першої інстанції встановив, що згідно поданого ФОП ОСОБА_1 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи (від 08.02.2022 №) вартість товарно-матеріальних цінностей становить 11 374 153,49 грн.

Разом з цим, перевіркою встановлено, що вартість документально підтверджених витрат за 2021 рік, пов`язаних із здійсненням діяльності складає 11 313 389,00 грн:

- ТМЦ, які оплачені та продані ТОВ "Ласунка Плюс" в сумі 5 909 212,67 грн.

- ТМЦ, які оплачені та продані ОСОБА_2 в сумі 5 380 833,33 грн.

- інші витрати в сумі 23343 грн. (витрати на оплату касового обслуговування в загальній сумі 4093 грн. та сплата єдиного внеску від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 19250 грн.).

По виду діяльності здійснення оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками у 2021 році дохід становить 11 290 046 грн. Торгова націнка на вказаний проданий товар становить 0%, продані ТМЦ оплачені в повному обсязі, відповідно сума понесених витрат щодо придбання ТМЦ (господарські операції з контрагентами ТОВ "Ласунка Плюс" та ОСОБА_2 ) складають 11 290 046,00 грн.

Отже, враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов висновку, що платником завищено суму витрат на придбання ТМЦ в сумі 84 107,49 грн. (11 374 153,49 грн. (задекларована сума) - 11 290 046,00 грн. (фактична сума), чим порушено вимоги п. 44.1 ст. 44, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 06.05.2025 № на загальну суму 177 404,13 грн, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 161 276,48 грн та застосовані штрафні санкції у сумі 16 127,65 грн, суд першої інстанції зазначив, що перевіркою встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п.177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України, ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з військового збору в сумі 161 276,48 грн., в т.ч. 2019 157 364,75 грн., 2020 2 650,12, 2021 1 261,61 грн.

Оскільки, перевіркою встановлено, що позивачем занижено суму чистого оподаткованого доходу у розмірі 10 751 765,24 грн., то в порушення п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п. 177.4. п. 177.4 ст.177, п.п. 1.4 п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення ПК України Позивачем у періоді, що перевірявся занижено суму військового збору у сумі 161 276,48 грн. (10 751 765,24 х 1,5%), в т.ч. 2019 157 364,75 грн., 2020 2 650,12, 2021 1 261,61 грн.

Щодо рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 6 травня 2025 року № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 6 травня 2025 року №Ф-, суд першої інстанції зазначив, що перевіркою встановлено порушення п.1 ч.2 ст.6 та п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст. 8, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464, п.3 розділу IІІ Інструкції №449, внаслідок чого платником занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 22%, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 168 495,74 грн., в т.ч. за 2019 127073,69 грн., за 2020 38 868,42 грн., за 2021 2 553,63 грн.

Порушення виникло внаслідок заниження суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, в розмірі 10 751 765,24 грн., в т.ч. в 2019 10 490 983,10 грн., в 2020 176674,65 грн., в 2021- 84 107,49 грн., внаслідок встановлених перевіркою порушень.

В свою чергу, оскільки позивачем фактично лише зберігаються такі залишки ТМЦ до моменту їх використання у господарській діяльності, останні не можуть бути включені до складу витрат, що враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючий орган правомірно виніс рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.05.2024 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2024 №Ф-.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції (з урахуванням висновків Верховного Суду), з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу.

За правилами п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п. 44.6, 44.7 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

В свою чергу, в межах вказаної справи, Верховний Суд зауважує, що надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Аналогічного висновку щодо тлумачення наведених законодавчих норм дійшов і Верховний Суд, зокрема, в постановах від 06 серпня 2019 року у справі № 160/8441/18 та від 29 травня 2020 року у справі № 826/27811/15.

В свою чергу, в матеріалах справи наявні такі акти від 9 лютого 2024 року № 99/22-01-24-06/; від 23 лютого 2024 року № 153/22-01-24-06/ (т. 2, а. с. 131, 132).

Відповідно до п. 177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат.

Згідно з п.5 Порядку №481 записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

Як передбачено п.6 Порядку №481 у графі 2 Книги "Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності або незалежної професійної діяльності" відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

У графі 6 Книги "Сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)" відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та фактично висновком Верховного Суду, що документи які не були надані під час перевірки, або на вимогу податкового органу до закінчення перевірки не можна вважати як належний доказ.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК України).

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1. пункту 177.4 статті 177 ПК України).

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (далі - ПСБО 16 «Витрати»), затверджених наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно із зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

При цьому, відповідно до пункту 7 ПСБО 16 «Витрати» передбачено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно із визначенням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2019-2020 роки, колегія суддів зазначає наступне.

Перевіркою встановлено порушення платником пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, пп. «а» п.176.1 ст. 176, п.177.10 ст. 177 ПК України та пп.6, пп.8 п.6 Порядку № 481 та пп.1 п. 3 розд. IV Інструкції №859, а саме: в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2019 в графі 5 «Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» платником вказано вартість придбаних ТМЦ, які ще не продані, в графі 6 «Витрати на оплату праці та нарахування на зарплату» відображено вартість інших витрат не в повному обсязі, в графі 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» відображено вартість інших витрат не в повному обсязі. Зазначене призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік на загальну суму 10 490 983,10 грн (12 881 585,59 грн 2 390 155,90 грн 446,59 грн).

Інші витрати платником задекларовано в розмірі 22 792,05 грн, а фактично за даними перевірки згідно з наданими документами вказана сума (оренда, транспортно-експедиційні послуги, послуги транспортування вантажів, вартість електроенергії, розрахунково-касове обслуговування, технічне обслуговування рро та ін.) становить 2 412 947,95 грн. (додаток 10 до Акта перевірки), розбіжність складає 2 390 155,90 грн.

Витрати на оплату праці та нарахування на зарплату платником задекларовано в розмірі 358 975,43 грн., а фактично за даними перевірки згідно з наданими документами вказана сума складає 359 422,02 грн., розбіжність складає 446,59 грн.

Згідно поданого ФОП ОСОБА_1 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи (від 07.02.2020 №) вартість товарно-матеріальних цінностей становить 77 026 088,55 грн. Проте, за результатами перевірки на підставі наданих первинних документів (банківські виписки, видаткові накладні, акти виконаних робіт, акти наданих послуг та інші) встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у гр.5 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, включено вартість витрат на придбання товарів, доходи від реалізації яких підприємцем ще не отримано, в розмірі 12 881 585,59 грн (в додатку 9 до Акта перевірки зазначено, що вартість товарно-матеріальних цінностей, що продані та оплачені покупцями за даними перевірки становить 64 144 502,96 грн).

Крім того, відповідач стверджує, що Додаток №9 складено з метою визначення витрат за 2019 рік, а не для розрахунку загального оподатковуваного доходу, а спір у даній справі стосується саме правомірності включення витрат у відповідному звітному періоді. Також, в Додатку №9 (на останній сторінці) зазначається сума 64 144 502,96 грн в графі «Обсяги придбання без ПДВ проданого товару».

Згідно з Актом перевірки (кінець стор. 22), вартість товарно-матеріальних цінностей, реалізованих та оплачених покупцями за результатами перевірки, становить 64 144 502,96 грн. Водночас у Додатку №9 відсутня інформація щодо оплати, проте на останній сторінці цього додатку зазначено суму 64 144 502,96 грн у графі «Обсяги придбання без ПДВ проданого товару».

Також, в даному питанні колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 18 листопада 2018 року справа № 812/1823/17, від 21 травня 2020 року справа №824/257/18-а та від 16 березня 2023 року справа №560/4184/19, згідно якої до моменту реалізації/використання ТМЦ в межах господарської діяльності та отримання у зв`язку з цим доходу, відсутні підстави відносити суми на придбання товарів до складу витрат звітного періоду. Оскільки позивачем фактично лише зберігаються такі залишки ТМЦ до моменту їх використання у господарській діяльності, останні не можуть бути включені до складу витрат, що враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу.

Однак, колегія суддів зазначає, що як встановлено судом апеляційної інстанції в судових засіданнях та вбачається з матеріалів справи, відповідач визначав витрати не за фактичною витратою, а лише в межах складеної відповідної накладної та найменування товару зазначеного у вказаній накладній, що вбачається з самого Додатку №9.

В свою чергу, у вказаному Додатку №9 відсутні будь-які посилання на первинні документи (реквізити документу, який підтверджує понесенні витрати), а саме платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанції, чек, певний вид Акту та інше.

Крім того, колегія суддів зауважує в цій частині, що згідно з вимогами податкового кодексу, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг (навіть якщо умовами договору передбачена післяплата), а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку / небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

З урахуванням вказаного, колегія суддів (з урахуванням висновків Верховного Суду в цій частині, а саме Додатку №9 в сукупності з іншими матеріалами справи), не погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність висновків податкового органу в цій частині, оскільки ні з Акту перевірки, ні з Додатку №9 неможливо встановити, які саме первинні документи були враховані податковим органом, а які не були та встановити підстави такого неврахування.

Також, колегія суддів зазначає, що представник відповідача підтвердив в судовому засіданні надання позивачем податковому органу книгу обліку доходів і витрат та іншої первинної документації.

Щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 177.1, п.177.2 ст. 177 ПК України, загальним оподатковуваним доходом фізичної особи підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування є виручка у грошовій та негрошовій формі, отримана протягом календарного року від провадження господарської діяльності.

Згідно п.177.3 ст. 177 ПК України, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, позивач не подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік, у зв`язку з чим контролюючий орган самостійно визначив загальний річний оподатковуваний дохід. Відповідно до акта перевірки, різниця між розрахованою сумою доходу (75 701 570,23 грн) та сумою витрат (75 524 895,58 грн) становить 176 674,65 грн, що, на думку відповідача, і є сумою заниженого чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік.

В свою чергу, згідно з банківськими виписками за 2020 рік, загальна сума від реалізації товарів (послуг) становить 16 984 532,15 грн, в т.ч. сума ПДВ - 2 830 755,36 грн, відповідно сума загального оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності становить 14 153 776,79 грн (16 984 532,15 грн 2 830 755,36 грн) (додаток №7 до Акта перевірки).

Згідно даних книг обліку розрахункових операцій, які відповідають базам даних ДПС України «Виторги РРО», загальна сума виторгу від реалізації товарів становить 73 857 352,13 грн, в т.ч. сума ПДВ 12 309 558,69 грн, відповідно сума загального оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності становить 61 547 793,44 грн (73 857 352,13 грн - 12 309 558,69 грн) (додаток №8 до Акта перевірки).

Таким чином, загальна сума річного оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності становить 75 701 570,23 грн (14 153 776,79 грн + 61 547 793,44 грн).

Також, суд першої інстанції встановив, що протягом 2020 року ФОП ОСОБА_1 здійснював придбання товарів для їх подальшої реалізації, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, їх оплата банківськими виписками.

Згідно наданих для перевірки розрахунково-платіжних відомостей нарахування та виплати заробітної плати, податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, банківських виписок встановлено, що витрати ФОП ОСОБА_1 на оплату праці та нарахування на заробітну плату становлять 370 736,90 грн.

Податковий орган вважає, що в порушення п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п.п.177.4.2 п.177.4 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_1 не задекларовано витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату найманим працівникам за 2020 рік всього на суму 370 736,90 грн.

Згідно наданих для перевірки актів виконаних робіт (наданих послуг), видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, банківських виписок, транспортні, експедиційні витрати, витрати на оренду основних фондів, на вантажо-розвантажувальні роботи, технічне обслуговування РРО, відшкодування вартості електроенергії орендодавцю, розрахунково-касове обслуговування за 2020 рік становлять 2 389 166,34 грн.

В порушення п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_1 не задекларовано інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг за 2020 рік всього на суму 2 389 166,34 грн.

Перевіркою встановлено заниження вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності в 2020 році всього на суму 75 524 895,58 грн. (72 764 992,34 грн. + 370 736,90 грн. + 2 389 166,34 грн.).

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що аналогічно до Додатку №9, відповідач визначав витрати не за фактичною витратою, а лише в межах складеної відповідної накладної та товару вказаного у вказаній накладній, що вбачається з самого Додатку №11.

В свою чергу, у вказаному Додатку №11 відсутні будь-які посилання на первинні документи (реквізити документу, який підтверджує понесенні витрати), а саме платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанції, чек, певний вид Акту та інше.

Крім того, колегія суддів зауважує в цій частині, що згідно з вимогами податкового кодексу, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг (навіть якщо умовами договору передбачена післяплата), а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку / небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

З урахуванням вказаного, колегія суддів (з урахуванням висновків Верховного Суду в цій частині, а саме Додатку №11 в сукупності з іншими матеріалами справи), не погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність висновків податкового органу в цій частині, оскільки ні з Акту перевірки, ні з Додатку №11 неможливо встановити, які саме первинні документи були враховані податковим органом, а які не були та встановити підстави такого неврахування.

Також, колегія суддів зазначає, що представник відповідача підтвердив в судовому засіданні надання позивачем податковому органу книгу обліку доходів і витрат та іншої первинної документації.

З урахуванням вказаного, матеріалів справи та доводів апелянта, висновків Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ФОП ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу за 2020 рік в сумі 176674,65 грн. (75 701 570,23 грн. - 75 524 895,58 грн.), оскільки фактично матеріали справи, з урахуванням пояснень податкового органу та неможливості встановлення первинних документів, які лягли в основу Додатка №11.

Крім того, відповідачем не спростовано в судовому засіданні доводи апелянта в частині недослідження відповідачем інших первинних документів окрім податкових накладних та обставини неврахування певних податкових накладних (з урахуванням висновків Верховного Суду в межах даної справи).

Щодо завищення суми чистого оподатковуваного доходу за 2021 рік, колегія суддів зазначає, що за результатами перевірки Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області встановлено завищення платником податку витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей за 2021 рік на суму 84 107,49 грн.

Вартість документально підтверджених витрат за 2021 рік, пов`язаних із здійсненням діяльності, складає 11 313 389,00 грн:

- ТМЦ, які оплачені та продані ТОВ "Ласунка Плюс", в сумі 5 909 212,67 грн;

- ТМЦ, які оплачені та продані ОСОБА_2 , в сумі 5 380 833,33 грн.

- інші витрати в сумі 23 343,00 грн (витрати на оплату касового обслуговування в загальній сумі 4093,00 грн та сплата єдиного внеску від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 19 250,00 грн).

За видом діяльності здійснення оптової торгівлі іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками у 2021 році, дохід Позивача становить 11 290 046,00 грн; торгова націнка на вказаний проданий товар становить 0%; продані ТМЦ оплачені в повному обсязі; відповідно сума понесених витрат щодо придбання ТМЦ (господарські операції з контрагентами ТОВ "Ласунка Плюс" та ОСОБА_2 ) складають 11 290 046,00 грн.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, виписок з банку, реєстрів та інших документів, а також з урахуванням висновків суду в межах Додатку №9 та Додатку №11, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції що позивачем завищено суму витрат на придбання ТМЦ на 84 107,49 грн (11 374 153,49 грн (задекларована сума) - 11290046,00 грн (фактична сума).

Отже, з урахуванням вказаного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення адміністративного позову в цій частині, а саме наявності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №, оскільки фактично податковий орган з урахуванням ч.2 ст.77 КАС України не довів правомірність своїх дій в цій частині.

Крім того, в частині податкового повідомлення-рішення №, колегія суддів зазначає, що суд не є тим органом, який повинен робити звірку усієї первинної документації платника податків з податковими накладними, які в даному випадку враховані податковим органом. В даному випадку така ревізія є обов`язком податкового органу, як в межах перевірки, так і в порядку ч.2 ст.77 КАС України.

В свою чергу, в разі відсутності відповідних висновків податкового органу, з вказаного питання, суд позбавлений можливості оцінювати його на предмет законності і правомірності.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з військовому збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для прийняття цих актів індивідуальної дії стало заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу в розмірі 10 751 765,24 грн внаслідок встановлених перевіркою порушень, щодо завищення суми чистого оподатковуваного доходу за 2021 рік та щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2019-2020 роки. Тобто, вони фактично є залежні від податкового повідомлення-рішення №, на що звернув увагу і Верховний Суд в постанові від 03.12.2025 в межах даної справи.

В частині військового збору, перевіркою встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України, ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з військового збору в сумі 161 276,48 грн., в т.ч. 2019 157 364,75 грн., 2020 2 650,12, 2021 1 261,61 грн.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України, а саме: фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізичні особи - нерезиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні, а також податкові агенти (пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Відповідно до пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу, зокрема: для резидента - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування та іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Отже, з 1 січня 2015 року військовий збір сплачується з усіх доходів, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Згідно пп. 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету із чистого доходу приватного підприємця здійснюється у порядку, встановленому Розділом IV Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 1.6. п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 ПК України.

В свою чергу, оскільки судом визнано протиправність дій податкового органу в частині заниження та завищення чистого оподаткованого доходу та висновків щодо ТМЦ, то в межах п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п. 177.4. п. 177.4 ст. 177, п.п. 1.4 п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення ПК України позивачем у періоді, що перевірявся не занижено суму військового збору у сумі 161 276,48 грн. (10 751 765,24 х 1,5%), в т.ч. 2019 157 364,75 грн., 2020 2650,12 грн, 2021 1 261,61 грн.

В частині застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.05.2024 № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2024 №Ф-, перевіркою встановлено порушення п.1 ч.2 ст.6 та п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст. 8, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464, п.3 розділу IІІ Інструкції №449, внаслідок чого платником занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 22%, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 168 495,74 грн., в т.ч. за 2019 127073,69 грн., за 2020 38 868,42 грн., за 2021 2 553,63 грн.

Порушення виникло внаслідок заниження суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, в розмірі 10 751 765,24 грн., в т.ч. в 2019 10 490 983,10 грн., в 2020 176674,65 грн., в 2021- 84 107,49 грн., внаслідок встановлених перевіркою порушень.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 визначено - максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

З 01.01.2018 максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Згідно п. 5 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Враховуючи встановлене, колегія суддів дійшла висновку, що контролюючий орган помилково виніс рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.05.2024 № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.05.2024 №Ф-.

Враховуючи вказане, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що суб`єктом владних повноважень доведено правомірність свого рішення, оскільки з матеріалів справи вбачається протиправність таких рішень, а позивачем в судовому засіданні доведено обставини на яких ґрунтуються його доводи.

Щодо питання судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 18168 грн 00 коп - платіжна інструкція №50 від 22.08.2024 (т.1 а.с.1), за подання апеляційної скарги 27252 грн 00 коп - платіжна інструкція №53 від 09.01.2025 (т.8 а.с.100).

З урахуванням зазначеного вище колегія суддів приходить до висновку про стягнення судового збору на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 45420 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 6 травня 2025 року № на загальну суму 2 128 849,53 грн, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 1 935 317,75 грн та застосовані штрафні санкції у сумі 193 531,78 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 6 травня 2025 року № на загальну суму 177 404,13 грн, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 161 276,48 грн та застосовані штрафні санкції у сумі 16 127,65 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 6 травня 2025 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 79 850,30 грн.

Визнати протиправним та скасувати вимогу від 6 травня 2025 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 168 495,74 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 45420 грн 00 коп (сорок пять тисяч чотириста двадцять гривень 00 коп).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 лютого 2026 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.