Справа № 400/5271/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 р. № 400/5271/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частин НОМЕР_1 (далі відповідач ) з вимогами:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 12.02.2023 по 18.07.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 12.02.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 року по 18.07.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 18.07.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 18.07.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошової допомоги на оздоровлення за 2023-2024 роки, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошову допомогу на оздоровлення за 2023-2024 роки, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошової компенсації за невикористані основної щорічної відпустки за 2022 рік за 25 діб, за 2023 рік за 10 діб, за 2024 рік за 20 діб з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення передбаченої Постановою КМУ №704 від 30.08.2017р. Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошову компенсацію за невикористані основної щорічної відпустки за 2022 рік за 25 діб, за 2023 рік за 10 діб, за 2024 рік за 20 діб з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення передбаченої Постановою КМУ №704 від 30.08.2017р. Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2023 за 14 діб, за 2024 за 14 діб з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення передбаченої Постановою КМУ №704 від 30.08.2017р. Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абз.2 ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2023 за 14 діб, за 2024 за 14 діб з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення передбаченої Постановою КМУ №704 від 30.08.2017р. Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення.

ІІ. Виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він проходив військову службу у відповідача, який розраховував його грошове забезпечення невірно, а саме не шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови № 704. Також, позивач вважає, що відповідачем 2 протиправно не взято до уваги додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, при розрахунку компенсації за невикористані дні щорічної і додаткової відпустки при звільненні, а також при розрахунку грошової допомоги на оздоровлення на 2023-2024 роки. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем ненараховано індексацію із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, невірно розраховано одноразову допомогу при звільненні.

Військова частина НОМЕР_2 у передбачений ухвалою строк подала відзив на позовну заяву, яким проти позову заперечила з тих підстав, що Кабінетом Міністрів України не було внесено зміни в пункт 4 Постанови № 704 та фактичне правозастосування вказаного пункту відбувалось в редакції, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13 і 14. Щодо визнання протиправними дії щодо обчислення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, відповідач звертає увагу на помилкове застосування п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ. Відносно неврахування додаткової винагороди, установлена пунктом 1 Постанови № 168, при розрахунку компенсації невикористаних днів щорічної та додаткової відпусток при звільненні та грошової допомоги на оздоровлення відповідач стверджує, що за своєю правовою природою, додаткова винагорода є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення і не підлягає врахуванню. Також, військова частина НОМЕР_2 наголошує, що позивач звернувся до суду за межами встановлених строків.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

ІІІ. Рух справи

Ухвалою від 27.05.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалами від 16.09.2025, 11.12.2025 суд за власною ініціативою витребував у відповідача відомості про проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ; відомості щодо врахування/неврахування додаткової винагороди при розрахунку грошового забезпечення позивача; розрахунок грошової компенсації при звільненні позивача за невикористані дні щорічної відпустки і додаткові відпустки; відомості про нарахування і виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні; відомості про повідомлення позивача про суми, нараховані при звільненні.

Вимоги ухвали військовою частиною НОМЕР_1 не виконані.

07.01.2026 до суду надійшли відомості про те, що відповідно до вимог директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 20.02.2025 № Д-321/22/дск військову частину НОМЕР_1 було анульовано, також анульовані ідентифікаційний код військової частини НОМЕР_3 .

Ухвалою від 12.01.2026 суд витребував у Генерального штабу Збройних Сил України

інформацію про правонаступника військової частини НОМЕР_1 , а також адресу його місця розташування та засоби зв`язку.

Листом від 23.01.2026 Головне управління персоналу Генерального штабу ЗСУ повідомило суд, що станом на 30.04.2025 військову частину НОМЕР_1 переформовано, ідентифікаційний номер анульовано. Правонаступником військової частини НОМЕР_1 є військова частина НОМЕР_2 .

Ухвалою від 29.01.2026 залучено у справу у якості відповідача військову частину НОМЕР_2 .

Справу розглянуто у письмовому провадженні.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 2 від 12.02.2023 позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 204 від 18.07.2024 позивача, звільненого у відставку, вважати таким, що 18.07.2024 справи і посаду здав.

З заяв по суті суд встановив, що в період з 12.02.2023 по 18.07.2024 грошове забезпечення позивача розраховувалось відповідачами, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 1 січня 2018 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» - 1762,00 грн.

Також, військова частина НОМЕР_1 підтвердила у відзиві фактичні підстави позову в частині визначення ним одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні не в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, неврахування додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових), грошової допомоги на оздоровлення, за 2023-2024 роки.

Також, позивач стверджує, що йому не виплачено індексацію у період з 01.01.2024 по 18.07.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Відповідач це твердження не заперечив.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, керуючись цією нормою, суд вважає зазначені вище обставини встановленими.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо застосування величини 1762,00 грн для визначення його грошового забезпечення, неврахування додаткової винагороди для розрахунку компенсації за невикористані дні відпусток, грошової допомоги на оздоровлення, не нарахування індексації грошового забезпечення, невірного розрахунку одноразової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з позовом.

При цьому, суд вважає за необхідне перед вирішенням спору по суті повернутись до з`ясування питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду. Відкриваючи провадження у справі, суд відклав вирішення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, надавши можливість відповідачу висловити свої міркування з цього приводу і надати докази щодо того, що з сумами, нарахованими при звільненні, позивач був ознайомлений своєчасно. Таких доказів відповідачі до суду не надали. Відтак, відповідачами не доведено своєчасне ознайомлення позивача з сумами, нарахованими при звільненні. За таких обставин, враховуючи ч. 2 ст. 233 КЗоТ України, яка пов`язує початок строку звернення до суду саме з датою ознайомлення з такими сумами, суд доходить висновку, що строк звернення до суду позивачем дотримано.

V. Джерела права і мотиви суду.

1. Щодо позовної вимоги про визнання протиправним розрахунку грошового забезпечення військовослужбовця за період з 12.02.2023 по 18.07.2024 без використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році

Положення статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачають, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка передбачала з 01 березня 2018 року збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

Пунктом 2 Постанови № 704, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (у первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103).

Пунктом 6 Постанови № 103 внесено зміни до Постанови № 704, внаслідок яких пункт 4 цієї Постанови викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14» . Зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.

Тобто з 01 січня 2018 року пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу застосовується така розрахункова величина, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року, визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704.

Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до пункту 4 Постанови № 704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30 липня 2018 року), згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Верховний Суд, зокрема у постановах від 15 червня 2023 року у справі № 380/13603/21, від 30 квітня 2025 року у справі № 620/9741/24 та інших вказував, що оскільки зміни, внесені Постановою № 103, а саме до пункту 4 Постанови № 704, визнано у судовому порядку нечинними, то з 29 січня 2020 року діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін і в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується розрахункова величина «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року».

Військова частина НОМЕР_2 у відзиві наполягає на тому, що її заперечення стосовно незастосування прожиткового мінімуму на 1 січня кожного року не є «іншими перефірійним аргументами», яким допустимо не надавати оцінку судом; «відповідь на них, - так, має бути надано судом згідно «правових положень, звичаїв та доктринальних принципів України», а саме в силу п. 3 ч.4 ст. 246 КАС України, - суд повинен надати мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Одночасно, в цьому контексті, зазначаю, що відповідач, - так, очікує, що у випадку задоволення позову в цій частині повністю чи частково, - суд послідовно наведе в рішенні підстави з яких він послідовно відкидає всі наведені представником Відповідача аргументи стосовно відсутності підстав застосування як «базової величини» - «прожиткового мінімуму на 1 січня кожного року».

В зв`язку з цим суд звертає увагу військової частини НОМЕР_2 , що стаття 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» містить норми частини 5, 6, за яким висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, частина 5 ст. 242 КАС України покладає на суд обов`язок при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повноважень суду для відходу від правових висновків Верховного Суду чинний КАС України та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не містить.

Отже, з огляду на зазначені вище висновки Верховного Суду щодо правових наслідків визнання у судовому порядку нечинними змін, внесених Постановою № 103, суд застосовує ці висновки в даній справі.

Також, суд враховує, що 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №481 (далі - Постанова КМУ №481), що набрала законної сили 20.05.2023, якою було скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

У межах справи №320/29450/24 оскаржено пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, яка є нормативно-правовим актом, стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка є нормативно-правовим актом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 по справі №320/29450/24, яке набрало законної сили відповідно до Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Після набрання чинності вказаним рішенням про скасування пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 Верховним Судом формувалася позиція про обов`язковість постанови КМУ №481 у спірний період з 20.05.2023 по 18.06.2025 виходячи з того, рішення про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним має виключно пряму (перспективну) дію в часі. Зокрема, такі висновки викладені у постановах від 20 жовтня 2025 року у справі № 600/3516/24-а, від 22 жовтня 2025 року у справі № 420/3824/25, від 26 червня 2025 року у справі № 480/7154/24, від 24 червня 2025 року у справі №420/5584/24.

Натомість, Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, у постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24 відступлено від вищевказаних висновків, зокрема зазначено: «48. Таким чином, пункт 4 Постанови № 704 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах у первинній редакції, а саме в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - закону про Державний бюджет України на відповідний рік, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік), оскільки суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того чи був він чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин».

Ураховуючи наведене, суд, доходить висновку, що дії військової частини щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення, починаючи з 12.02.2023 до 18.07.2024 без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023 Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік», станом на 01.01.2024 Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік» є неправомірними.

На цій підставі належить зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату позивачу вказаних грошових виплат з урахуванням вже виплачених сум.

2. Щодо позовної вимоги про нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 18.07.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Відповідно до абзацу 1 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 17.07.2003 №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Окремі питання виплати індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовані абзацами 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку. Крім того, підвищення посадового окладу у певному місяці не тягне за собою безумовне припинення виплати індексації у подальших періодах. У даному випадку суб`єкту владних повноважень необхідно вираховувати розмір підвищення доходу і визначати різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідної особи.

Відтак, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалась у місяці підвищення цього грошового доходу, відтак встановити, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалась у місяці його підвищення.

Якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується. Якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078.

Водночас, за висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 12.04.2023 у справі № 560/13302/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 03.05.2023 у справі № 160/10790/22 та від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22, право на отримання індексації грошового забезпечення у фіксованій величині виникло саме у зв`язку зі змінами посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018 на підставі Постанови № 704, та виходячи із приписів абзаців 4, 6 Порядку № 1078, з березня 2018 року, останні мали право на перерахунок індексації грошового забезпечення, з урахуванням особливостей, запроваджених указаними нормами Порядку № 1078.

Натомість за обставин цієї справи посадовий оклад позивача, який був прийнятий на військову службу 01.03.2022, що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_5 , у межах спірного періоду внаслідок законодавчих змін не підвищувався та визначався постановою № 704, яка вже діяла на момент призначення останнього на посаду.

Оскільки у лютому та у березні 2018 року, тобто на час набрання чинності постанови № 704, позивач не проходив військову службу, не відбулось підвищення його посадового окладу.

Викладене виключає право позивача на нарахування індексації-різниці грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постанові по справі від 04 квітня 2024 року у справі №160/2481/23.

Таким чином, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

3.Щодо позовної вимоги про визнання протиправним розрахунку компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки без урахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»

Пункти 3, 5, 6 Розділу ХХХІ Порядку №260 передбачають, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать (на момент виникнення спірних правовідносин): винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Згідно з наказом Міністерства оборони від 25.01.2023 №44 «Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» Порядок №260 з 01.02.2023 доповнено новим розділом, а саме: розділом XXXIV, яким впорядковано особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Системний аналіз Закону №2011-ХІІ, постанов КМУ №704, №168 та Порядку №260 свідчить про те, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану не має постійного характеру та фіксованого розміру, розраховується пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або виконанні бойових (спеціальних) завдань, не залежить ані від посади, ані від військового звання чи вислуги років та виплачується при дотриманні певних умов та за наявності чітко визначених підстав.

Відтак, додаткова винагорода на період дії воєнного стану є окремим видом додаткової винагороди, запровадженої на час дії воєнного стану. Вона не входить до структури основного забезпечення, а нараховується за фактом виконання завдань.

Судом встановлено, що станом на день звільнення позивача з військової служби визначена постановою Кабінету Міністрів №168 додаткова винагорода віднесена Порядком №260 до одноразового виду грошового забезпечення, що виключає її врахування при розрахунку грошового забезпечення в цілях нарахування грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини, вимога позивача про нарахування та виплату йому компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток з урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", суперечитиме чинному законодавству.

4. Щодо позовної вимоги про визнання протиправним розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2023-2024 роки, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року

Порядок виплати грошової допомоги для оздоровлення урегульовано розділом ХХІІІ Порядку №260, у пункті 1 якого визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо питання, чи ураховується передбачена Постановою №168 додаткова винагорода до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір грошової допомоги для оздоровлення.

Так, відповідаючи на вказане питання Верховний Суд у постанові від 08.08.2024 у справі №240/26703/23 зазначив, що приписи пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ вказують, що ці норми встановлюють лише право військовослужбовця на отримання допомоги для оздоровлення.

Положення частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає КМУ, а право визначати порядок виплати грошового забезпечення законодавець делегував, зокрема, Міністру оборони України.

Такими нормативно-правовими актами є Постанова №704, якою, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, крім посадового окладу, окладу за військовим званням, включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), та Порядок №260.

Отже, за своєю правовою природою додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час дії воєнного стану.

За правилами пункту 6 розділу ХХІІІ Порядку №260 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога для оздоровлення, не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).

У підсумку Верховний Суд у постанові від 08.08.2024 в справі №240/26703/23 констатував, що делегуючи КМУ право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що ураховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку №260 унормували приписи Закону №2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір грошової допомоги для оздоровлення.

Такі ж висновки викладені Верховним Судом у постанові від 23.09.2024 у справі №240/33138/23.

Таким чином, обчислюючи позивачу розмір грошової допомоги для оздоровлення за 2023-2024 роки без урахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, військова частина НОМЕР_2 діяла правомірно, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

5. Щодо позовної вимоги про визнання протиправним розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Статтею 15 Закону України від 20.11.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) передбачено виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Так, ч. 2 цієї статті передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби, зокрема за станом здоров`я.

Разом з тим, абзацом 24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 розділу ХХХІІ Порядок 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом 4 розділу ХХХІІ Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 (далі Порядок №460). Відповідно до пункту 1 Порядку №460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.07.2024 №204 наказано «Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460, в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, а саме: за 2022 рік в кількості 10 (десять) місяців, за 2023 рік в кількості 12 (дванадцять) місяців та за 2024 рік в кількості 6 (шість) місяців, в розмірі не менше 25% місячного грошового забезпечення».

Суд погоджується з відповідачем, що одноразова допомога при звільненні, нарахована позивачу, становить за 2022 рік 40%, за 2023 рік 48%, за 2024 рік 24%. В загальному 112%, що перевищує 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний рік служби.

Отже, з огляду фактичні обставини нарахування і отримання позивачем одноразової допомоги при звільненні, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки право позивача не є порушеним.

VІ. Висновки суду

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що у позов підлягає задоволенню частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) задовольнити

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 12.02.2023 по 18.07.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 12.02.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023, визначеного статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 року по 18.07.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024, визначеного статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум.

5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко