Справа № 400/160/26
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/160/26

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

Дата і місце ухвалення: 16.01.2026р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Тарновецького І.І.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

07 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУНП в Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Миколаївській області від 08.12.2025р. №3527 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області» в частині застосування до старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Миколаївській області від 08.12.2025р. №1313 о/с, яким старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту Національної поліції України);

- поновити позивача на службі в поліції;

- стягнути з ГУНП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позову шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску та з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.01.2026р. відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 від 14.01.2026р. про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини другої статті 123 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 16.01.2026р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні питання про дотримання позивачем строку звернення з даним позовом до суду судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що останній не був ознайомлений з матеріалами службового розслідування, а тому фактично не знав про підстави, які призвели до його звільнення, що створювало перешкоди для звернення до суду з належним чином обґрунтованими позовними вимогами. До того ж, судом не враховано, що пропуск звернення позивача до суду є незначним.

Також, апелянт посилається на те, що наданою ним до суду першої інстанції довідкою №5747 про тимчасову непрацездатність поліцейського, ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 03.12.2025р. по 12.12.2025р. включно. При цьому, копії оскаржуваних наказів позивачу були вручені 08.12.2025р., тобто під час перебування на лікарняному. Крім того, 08.12.2025р. позивач перебував на території Закарпатської області і копії наказів йому вручили не уповноважені особи - співробітники ГУНП в Закарпатській області, які не є посадовими особами відповідача. Будь яких офіційних супровідних листів на ім`я позивача, які б підтверджували, що копії наказів були йому адресовані та направлялись уповноваженими особами ГУНП в Миколаївській області надано не було. Саме начальник ГУНП в Миколаївській області мав повноваження на звільнення позивача і доведення належним чином наказу про звільнення або особисто або через підлеглих йому співробітників ГУНП в Миколаївській області. Начальник ГУНП в Миколаївській області не має повноважень надавати будь які доручення співробітникам ГУНП в Закарпатській області доводити накази по особовому складу. При цьому, позивач не відмовлявся від отримання наказів, справедливо і об`єктивно сподіваючись, що після виходу з лікарняного його буде викликано керівництвом чи комісією, яка має провести службове розслідування, для можливості надання пояснень. Однак, починаючи з 13.12.2025р. посадові особи відповідача не направляли позивачу жодних повідомлень про виклик для належного вручення наказів чи можливості надати пояснення. Трудова книжка також не була вручена.

Посилається апелянт і на те, що 18.12.2025р., відповідно до положень ст. 31 Дисциплінарного статуту, ОСОБА_1 , не погоджуючись із застосованим дисциплінарним стягненням, направив на адресу відповідача рапорт про перегляд застосованого до нього дисциплінарного стягнення. Вказаний рапорт отримано відповідачем 22.12.2025р. згідно поштового повідомлення, однак останній його проігнорував і відповідь за результатами розгляду рапорту позивачу не надіслав. Такі дії (бездіяльність) ГУНП в Миколаївській області створювали реальні перешкоди та труднощі для своєчасного вчинення позивачем процесуальних дій.

ГУНП в Миколаївській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що із спірними наказами від 08.12.2025р. №3527 та від 08.12.2025р. №1313 о/с ОСОБА_1 ознайомлений 08.12.2025р., засвідчивши власним підписом про ознайомлення. Разом з тим, з даним позовом позивач звернувся до суду 07.01.2026, тобто із пропуском 15 денного строку звернення до суду, передбаченого абзацом першим частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII. Головне управління вважає необґрунтованими посилання позивача на перебування його лікарняному, оскільки з дня закінчення його тимчасової непрацездатності (12.12.2025р.) до дня подання ним позову (07.01.2026р.) минуло 26 днів, що значно перевищує законодавчо встановлений строк звернення до суду. З наведеного виснується, що ОСОБА_1 нічого не заважало подати позовну заяву вчасно у встановлений законом строк. Що стосується твердження позивача про вручення останньому 08.12.2025р. оскаржуваних наказів неуповноваженими особами, то ГУНП в Закарпатській області, як і ГУНП в Миколаївській області є лише територіальними органами Національної поліції, а тому вручення копій вищевказаних документів ГУНП в Закарпатській області позивачу є правомірним. З приводу написання ОСОБА_1 рапорту до керівництва ГУНП в Миколаївській області, то чинним законодавством не передбачено, що подання рапорту поліцейським про перегляд застосування до нього дисциплінарного стягнення є підставою для зупинки строків щодо звернення до суду з відповідним позовом. Відтак, з 08.12.2025р. ні хвороба позивача, ні вручення йому оскаржуваних наказів співробітниками ГУНП в Закарпатській області, ні подання позивачем рапорту про перегляд застосування до нього дисциплінарного стягнення не могли бути перешкодою для своєчасного звернення до суду з цим позовом.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до ч.2 ст.312 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 наказів ГУНП в Миколаївській області від 08.12.2025р. №3527 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських відділення поліції №5 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, та від 08.12.2025р. №1313 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно, позивач заявив похідні вимоги про поновлення його на посаді та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Сторонами у справі не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що зі змістом оскаржуваних наказів ОСОБА_1 ознайомився у день їх винесення, тобто 08.12.2025р., що останній засвідчив своїм підписом.

Повертаючи спірною ухвалою позовну заяву ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 123 КАС України суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем позов подано з пропуском строку звернення до суду, передбаченого абзацом першим частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, та не доведено наявності поважних причин такого пропуску, які могли б бути підставою для його поновлення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами статті 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

За правилами ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018р. №2337-VIII.

Особливості оскарження дисциплінарного стягнення, застосованого у період дії воєнного стану, врегульовано статтею 31 Дисциплінарного статуту.

Так, відповідно до ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Таким чином, строк в 15 днів визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах щодо застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції особа, яка вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

При цьому, відлік вказаного строку звернення до суду розпочинається з дня ознайомлення особи з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

У даному випадку наказ від 08.12.2025р. №3527 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та наказ від 08.12.2025р. №1313 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції прийнято ГУНП в Миколаївській області в один день, тобто 08.12.2025р. і в цей же день їх зміст доведено до відома позивача.

На наведених обставин, строк на оскарження відповідних наказів розпочав свій відлік 09.12.2025р. та закінчився 23.12.2025р. З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 07.01.2025р., тобто із значним пропуском встановленого строку звернення до суду.

Як слідує зі змісту ст.123 КАС України подання до суду позовної заяви з пропуском строку звернення до суду не є безумовною підставою для застосування наслідків такого пропуску у вигляді повернення такої позовної заяви або залишення її без розгляду. Відповідний строк може бути поновлений ухвалою суду за наявності поважних, документально підтверджених причин його пропуску. При цьому, обов`язок доведення існування таких причин покладено на позивача, тобто особу, яка звертається на суду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

В поданій до суду першої інстанції заяві про поновлення строку звернення до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у період з 03.12.2025р. по 12.12.2025р. він перебував на лікарняному, у зв`язку з чим не міг реалізувати своє право на оскарження наказів у встановлений 15-денний строк.

Дійсно, згідно з довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України від 13.12.2025р. №5747 позивач у період з 03.12.2025р. по 12.12.2025р. ОСОБА_1 був звільнений від служби у зв`язку з перебуванням на амбулаторному лікуванні в вказаному медичному закладі, який розташований у місті Миколаєві Миколаївської області.

Однак, колегія суддів враховує, що з дати закінчення тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 до дати звернення ним до суду пройшло 26 днів, що також перевищує встановлений Дисциплінарним статутом строк.

Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій позивачем не зазначено наявності інших поважних причин, через які ним пропущено встановлений процесуальним законом строк звернення до суду, які могли б стати підставою для його поновлення.

Що стосується твердження позивача про вручення йому 08.12.2025р. оскаржуваних наказів неуповноваженими особами, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки ГУНП в Закарпатській області, як і ГУНП в Миколаївській області є територіальними органами Національної поліції, а тому вручення копій вищевказаних документів ГУНП в Закарпатській області позивачу є правомірним.

Більше того, як вже зазначалося, ст.31 Дисциплінарного статуту пов`язує обчислення строку оскарження наказів з датою їх ознайомлення, що у спірних правовідносинах мало місце 08.12.2025р. Ні вказаною нормою Статуту, а ні жодною іншою нормою законодавства не передбачено, що подання рапорту поліцейським про перегляд застосування до нього дисциплінарного стягнення, є підставою для зупинення строків щодо звернення до суду з позовом про оскарження наказу про застосування такого дисциплінарного стягнення.

Необґрунтованими, також, колегія суддів вважає посилання апелянта на те, що останній не був ознайомлений з матеріалами службового розслідування, а тому фактично не знав про підстави, які призвели до його звільнення, що створювало перешкоди для звернення до суду з належним чином обґрунтованими позивними вимогами. Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , ознайомившись зі змістом спірних наказів, мав об`єктивну можливість звернутися до суду з позовом про їх скасування з наступним доповненням обґрунтування своїх вимог.

До того ж, матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем активних дій, спрямованих на те, щоб дізнатися у ГУНП підстави для прийняття спірних наказів з тим, аби виконати вимоги статті 31 Дисциплінарного статуту щодо оскарження цих наказів протягом встановленого строку.

Доводи, якими апелянт у даній справі обґрунтовує свої вимоги, колегія суддів розцінює як намагання ОСОБА_1 штучно продовжити встановлений процесуальним законом строк звернення з позовом до суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позов подано з порушенням строку звернення до суду, підстави для його поновлення відсутні, а тому позовна заява підлягає поверненню на підставі ч.2 ст.123 КАС України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді І.І. Тарновецький О.А. Шевчук