Справа № 140/13309/25
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/13309/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 12.02.1992 по 20.09.1995 р.р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19/10/1989 р., та період здійснення адвокатської діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2001 р.; зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди з 12.02.1992 по 20.09.1995 р.р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19/10/1989 р., та період здійснення адвокатської діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2001 р., здійснити перерахунок пенсії з дня набуття права на пенсію 21.05.25 р.

28.05.25 р. вперше звернулась з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про призначення пенсії за віком, надала трудову книжку та інші необхідні для призначення пенсії документи, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1. Проте, в призначенні пенсії їй було відмовлено, про що винесено рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 03.

13.06.25 ОСОБА_1 повторно подала заяву про призначення пенсії. Однак позивачу знов відмовлено. Пенсію їй призначено, що вбачається з розпорядження від 31.07.25 р..

З інформації з електронного кабінету про страховий стаж, врахований для визначення права на пенсію, виявлено, що до цього стажу не враховано: період моєї роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19/10/1989 р. з 12.02.1992 по 20.09.1995 , у Комерційно-юридичній фірмі «Віталіна». ( 3 роки 7 місяців 8 днів). Крім того, не врахований період з 01.01.2001 по 31.12.2001 р. В цей період позивач займалась індивідуальною адвокатською діяльністю, яку продовжувала, починаючи з моменту звільнення з КЮФ «Віталіна» (1 рік).

Вважає такі дії протиправними, та такими, що порушують права. Разом невраховані періоди становлять 4 роки 7 місяців, 8 дні, що суттєво впливає на коефіцієнт трудового стажу, та, відповідно, розмір пенсії, адже це коефіцієнт є складовою формули розрахунку розміру пенсії.

Ухвалою судді від 17.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.33).

Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі відповідач отримав 18.11.2025 у зареєстрований через підсистему «Електронний суд» кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, проте у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав.

Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву та третьою особою пояснень у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21.05.2025, обчислену на підставі наданих документів про страховий стаж та заробітку плату.

З інформації з електронного кабінету про страховий стаж, врахований для визначення права на пенсію, виявлено, що до цього стажу не враховано: період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19/10/1989 р. з 12.02.1992 по 20.09.1995 р.р., у Комерційно-юридичній фірмі «Віталіна». ( 3 роки 7 місяців 8 днів) (а.с.7)

Крім того, не врахований період з 01.01.2001 по 31.12.2001 р. В цей період позивач займалась індивідуальною адвокатською діяльністю, яку продовжувала, починаючи з моменту звільнення з КЮФ «Віталіна» (1 рік).

Слід зазначити, що ще при першому зверненні позивачем було подано копії Наказів про прийняття на роботу від 12.12.1992 р. № 1-А, про переведення від 18.08.1993, про звільнення від 20.09.1995 р. про звільнення, виданих КЮФ «Віталіна», а також довідку про реорганізацію фірми в адвокатське бюро адвоката Єлова В., Статут, довідку про отримувану протягом роботи заробітну плату. А також документи про сплату страхових внесків до Пенсійного Фонду України після звільнення з 1995 по 2001 р.р., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, довідку про взяття на облік платника податків.

28.09.2025 р. позивачем було подано заяву до відповідача про зарахування даних періодів роботи до стажу, що дає право на пенсію.

Проте, було відмовлено у цьому, про що повідомлено листом № 14711-13321/Л-02/8- 0300/25 від 21.10.25, попри те, що згідно Витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дані періоди враховані. Підставою незарахування названо відсутність в наказі про звільнення з КЮФ «Віталіна» номеру. Щодо неврахування до стажу періоду з 01.01.2002 по 31.01.2001 зазначено, що ним здійснено запит до відділку наповнення бюджету щодо сплати страхових внесків, хоча позивачем були подані 4 квитанції про таку сплату з відмітками банку про їх сплату.

Вважаючи відмову ГУ ПФУ у Волинській області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 12.02.1992 по 20.09.1995 р.р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19/10/1989 р., та період здійснення адвокатської діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2001 р позивач звернулась до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За правилами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а, від 01.01.2022 по справі № 620/1178/19 та інших.

Так, на момент заповнення трудової книжки позивачки вперше, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), яка не застосовується з 29.07.1993 відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Пунктом 1.4. Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тому не може впливати на його особисті права.

Отже, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 у справі №654/890/17 та у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Крім цього, Верховний Суд в іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та наявність у ній печатки підприємства, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Так, відповідач вказав, що до страхового стажу позивачки не зараховано на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 від 19.10.1989 період роботи з 12.02.1992 по 20.09.1995, оскільки відсутній номер наказу про звільнення з роботи.

Між тим, оглянувши зміст копії трудової книжки заявника, суд зазначає, що під записом № 8 трудової книжки наявний запис про прийняття заявниці 12.12.1992 на посаду радника з трудових питань до Комерційно-юридичної фірми «Віталіна». В графі підстава запису зазначено: Наказ №1-а від 12.12.1992. Під записом № 10 зазначено про звільнення заявниці за ст.38 КЗпП України , а в графі «підстава» зазначено «Наказ» від 20.09.1995.

Під записом № 9 трудової книжки наявний запис про переведення на посаду адвоката. В графі підстава запису зазначено: Наказ №26 від 18.08.1993.

В свою чергу, відповідач не висловив жодних зауважень ані щодо реальності роботи заявника у період з 12.02.1992 по 20.09.1995, ані щодо наявності правових підстав для виключення цих періодів трудової діяльності з загальної тривалості страхового стажу.

Обраний відповідачем мотив - начебто існуючий дефект у відсутності номеру наказу про звільнення 20.09.1995 не дозволяв відповідачу правомірно та обґрунтовано виключити із страхового стажу спірні періоди трудової діяльності заявниці за відсутності протилежного.

Разом із тим, сукупність інших реквізитів спірних записів у трудовій книжці заявника (а саме: відсутність номеру наказу про звільнення) виключає навіть такий варіант управлінської поведінки відповідача як правомірної.

Відтак, суд доходить висновку, що у даному конкретному випадку оскаржуване рішення відповідача не містить будь-яких належних правових підстав та мотивів невключення зазначеного періоду трудової діяльності заявника до страхового стажу позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Щодо позовної вимоги про зарахування періоду здійснення адвокатської діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2001 р, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на підтвердження страхового стажу в період здійснення адвокатської діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2001 року до пенсійного фонду були подані документи, а саме:

-свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в якому зазначено що воно видано на підставі рішення №93 Волинської обласної кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури від 17.08.1993;

-довідка АА №505798 з Єдиного Державного Реєстру підприємств та організацій України ;

-довідка про заробітну плату для обчислення пенсії вих.№1 від 28.04.2025. Вищезазначене підтверджено наявними в матеріалах справи квитанціями, які також надавались до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Період до 31.12.2000 р. позивачу враховано до страхового стажу, а період з 01.01.2001 по 08.01.2002 не включено, хоча нею були подані квитанції про сплату внесків до Пенсійного Фонду в тому числі за цей період, всього в кількості 32 шт., що вбачається з розписки-повідомлення від 24.07.25 р. (містяться в електронній пенсійній справі).

Різниця полягає лише у тому, що за період до 2000 р. позивачем було подано довідку ПФ у Волинській області про сплату внесків, а за період з 01.01.2001 платіжні доручення з відмітками банку про їх прийняття.

Отже, позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області були надані додаткові документи щодо підтвердження сплати страхових внесків, які залишені останнім без уваги.

На підставі викладеного, за умови сплати ОСОБА_1 страхових внесків за період з 01.01.2001 по 31.12.2001, суд вважає безпідставним відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, з 01.01.2001 по 31.12.2001.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частини 5 наведеної статті).

Отже, перерахунок пенсії ОСОБА_1 має бути здійснено з моменту призначення пенсії, оскільки документами, доданими до заяви про призначення пенсії, було підтверджено спірний період.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Надавши правову оцінку обставинам справи, а також висновків суду у даній справі щодо підтвердження права позивача на зарахування до страхового стажу період роботи адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, з 01.01.2001 по 31.12.2001, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 12.02.1992 по 20.09.1995 р.р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19/10/1989 р., та період здійснення адвокатської діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2001 р, та проведення перерахунку пенсії з моменту призначення пенсії 21.05.2025.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн., сплаченого квитанцією від 10.11.2025.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 12.02.1992 по 20.09.1995 р.р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19/10/1989 р., та період здійснення адвокатської діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2001 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 12.02.1992 по 20.09.1995 р.р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19/10/1989 р., та період здійснення адвокатської діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2001 р., здійснити перерахунок пенсії з дня набуття права на пенсію 21.05.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ).

Суддя А.Я. Ксензюк