Справа № 240/24688/25
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/24688/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася Військова частина НОМЕР_1 із позовом до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожнюк О.В. щодо винесення постанови від 01.10.2025 в рамках виконавчого провадження №79232338 «про відкриття виконавчого провадження» за виконавчим листом №240/16623/24, виданого 26.08.2025, постанови від 01.10.2025 в рамках виконавчого провадження №79232338 «про стягнення виконавчого збору» за виконавчим листом №240/16623/24, виданого 26.08.2025, постанови від 01.10.2025 в рамках виконавчого провадження №79232338 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за виконавчим листом №240/16623/24, виданого 26.08.2025;

- скасувати постанову головного державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.10.2025 в рамках виконавчого провадження №79232338 «про відкриття виконавчого провадження» за виконавчим листом №240/16623/24, виданого 26.08.2025;

- скасувати постанову головного державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.10.2025 в рамках виконавчого провадження №79232338 «про стягнення виконавчого збору» за виконавчим листом №240/16623/24, виданого 26.08.2025;

- скасувати постанову головного державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.10.2025 в рамках виконавчого провадження №79232338 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за виконавчим листом №240/16623/24, виданого 26.08.2025.

- визнати неправомірними дії державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області, Хмельницького міжрегіонального управління юстиції щодо винесення постанови від 31.10.2025 «Про накладення штрафу у сумі 5 100 грн.»;

- скасувати постанову винесену державним виконавцем Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області, Хмельницького міжрегіонального управління юстиції Задорожнюк Оленою Володимирівною у ВП №79232338 від 31.10.2025 «Про накладення на військову частину НОМЕР_1 штрафу у розмірі 5100 грн.

Військова частина НОМЕР_1 на обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 по справі № 240/16623/24, в частині виплати ОСОБА_1 зазначених вище нарахованих виплат, 19.09.2025 Військовою частиною НОМЕР_1 до розпорядника коштів вищого рівня направлено додаткову заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на вересень 2025 року. Однак, станом, в тому числі, на день подання позову (включно) у Військовій частині НОМЕР_1 відсутні кошторисні призначення по фінансуванню видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки за напрямом грошове забезпечення, що підтверджується виписками з Державної казначейської служби України, а використання грошових коштів за іншими КЕКВ не за їх цільовим призначенням заборонено законодавством, про що листом від 25.10.2025 вих.№638/14/346 повідомлено Начальника Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача по справі №240/16623/24 свідчить про її майновий характер. З урахуванням вищевикладеного, оскаржуваними у даній справі постановами державного виконавця вирішено стягнути із Військової частини НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі 32 000,00 грн., тобто в розмірі 4-х мінімальних розмірів заробітної плати, виходячи з того, що рішення яке підлягає примусовому виконанню, має немайновий характер, а отже відповідачем не вірно проведено розрахунок суми виконавчого збору, що підлягає стягненню та є помилковими. Крім того, вказує, що пунктом 3 частини 5 статті 27 Закону визначено, що виконавчий збір не стягується: якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Ухвалою судді Попової О.Г. від 25 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення її недоліків, шляхом надання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 9 689,60 грн за платіжними реквізитами для перерахування судового збору; клопотання про поновлення строку звернення із позовом до суду разом із сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення із позовом до суду або нового (уточненого) адміністративного позову із викладенням обставин відповідно до поданих доказів.

На підставі розпорядження №23 від 12.01.2026 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатом якого суддю Токареву Марію Сергіївну визначено головуючим суддею для розгляду даної адміністративної справи.

Ухвалою суду позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представник військової частини надав платіжну інструкцію про сплату судового збору.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

До суду надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні адміністративного позову. Вказує, що 01.10.2025 керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 240/16623/24, виданого Житомирським окружним адміністративним судом 26.08.2025. 01.10.2025 керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем по ВП №79232338 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн. В вищезазначеній постанові про відкриття виконавчого провадження, в резолютивній частині п. 3 зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн. Так як відповідно до п.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржникафізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи. Державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Оскільки рішення суду не було виконано, 31.10.2025 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника Військову частину НОМЕР_1 штраф в розмірі 5100 грн. відповідно до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», копію якої за вих. №13/138382 разом з вимогою виконавця щодо виконання рішення суду та надання до відділу документального підтвердження його виконання за вих. №13/138435 направлено боржникові рекомендованою кореспонденцією.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року, в адміністративній справі №240/16623/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції, чинній з 29.01.2020) при обчисленні ОСОБА_1 в період з 27.08.2020 по 22.01.2021 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме у невизначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до вказаної постанови.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення та належних у вказаний період виплат ОСОБА_1 з 27.08.2020 по 22.01.2021 включно, обчисливши їх виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції, чинній з 29.01.2020), шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік на 01.01.2020, Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ Про Державний бюджет України на 2021 рік на 01.01.2021, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

26 серпня 2025 року Житомирським окружним адміністративним судом надіслано ОСОБА_1 виконавчий лист.

25.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

01.10.2025 державним виконавцем Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №79232338 за виконавчим листом №240/16623/24, виданим 26.08.2025.

01.10.2025 державним виконавцем Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження №79232338 прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника наступний розмір мінімальних витрат виконавчого провадження:

- винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) 57,75 грн;

- винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 57,75 грн;

- винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 57,75 грн;

- плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн;

- винесення постанови про стягнення виконавчого збору 57,75 грн.

Загальна сума мінімальних витрат 300 грн.

01.10.2025 державним виконавцем Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження №79232338 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн.

01.10.2025 державним виконавцем Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження №79232338 сформовано вимогу до боржника про виконання судового рішення, перерахування 32000,00 грн виконавчого збору та 300,00 грн мінімальних витрат виконавчого провадження.

25.10.2025 Військова частина НОМЕР_1 листом №638/14/346 повідомила Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про те, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від10.02.2025 по справі № 240/16623/24, в частині виплати ОСОБА_1 зазначених вище нарахованих виплат, 19.09.2025 військовою частиною НОМЕР_1 до розпорядника коштів вищого рівня направлено додаткову заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на вересень 2025 року. Однак, у Військовій частині НОМЕР_1 відсутні кошторисні призначення по фінансуванню видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки за напрямом грошове забезпечення, що підтверджується виписками з Державної казначейської служби України (до листа додаються), а використання грошових коштів за іншими КЕКВ не за їх цільовим призначенням заборонено законодавством.

31.10.2025 державним виконавцем Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №79232338 прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання судового рішення.

31.10.2025 державним виконавцем Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №79232338 повторно сформовано вимогу до боржника про виконання судового рішення, перерахування 32000,00 грн виконавчого збору та 300,00 грн мінімальних витрат виконавчого провадження.

13.11.2025 Військова частина НОМЕР_1 листом №638/14/359 повідомила Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про те, що 04.07.2025 на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 у справі №240/17002/24 нарахувало ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 18.07.2016 до 28.02.2018, за період з 01.03.2018 до 25.06.2020, а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації за період з 18.07.2016 по день фактичної виплати. З метою виконання рішення суду в частині виплати нарахованих сум Військова частина НОМЕР_1 подала заявку-розрахунок до розпорядника коштів вищого рівня. Станом на день надання відповіді у Військовій частині НОМЕР_1 відсутні кошторисні призначення на виконання судового рішення. Вважає, що штраф не може бути накладений за наявності поважних причин невиконання судового рішення. Просила скасувати постанови від 05.08.2025 про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях ВП №78769088, №78768470, №78769619 (а.с. 139-142).

Під час розгляду справи судом з`ясовано, що відповідач у справі - Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) змінив найменування, тому у відповідності до положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає у рішенні актуальне найменування відповідача - Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Вважаючи протиправними постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, та такими що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Статтею 4 Закону №1404-VIII установлено виключний перелік вимог до виконавчого документу.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIII).

Статтею 12 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї за відомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Аналізуючи наведені процесуальні вимоги Закону №1404-VIII, суд зазначає, що підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, який відповідає вимогам статті 4 та строк пред`явлення якого для примусового виконання не сплинув. При цьому, Законом №1404-VIII на виконавця не покладено обов`язку перевіряти стан виконання боржником, зокрема, рішення суду, на підставі якого видано такий виконавчий документ.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем на підставі виконавчого документа виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду, виданого 26.08.2025 по справі №240/16623/24, який оформлений належним чином і відповідає вимогам виконавчого документу, постановою від 01.10.2025 відкрито виконавче провадження №79232338.

З огляду на викладене, суд вважає, що спірну постанову про відкриття виконавчого провадження 01.10.2025 у ВП №79232338 винесено з дотриманням норм Закону №1404-VIII, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналіз наведених вище положень Закону № 1404-VIII дає суду підстави для висновку про те, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

За приписами п. 9 ч. 5 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до Закону № 1404-VIII Міністерство юстиції України 02.04.2012 прийняло наказ № 512/5, яким затвердило Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція № 512/5).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Частиною 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язане з початком вчинення виконавцем дій щодо примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

У свою чергу, питання про стягнення виконавчого збору може бути також вирішене державним виконавцем відповідно до ст. 40 Закону № 1404-VIII.

Як зазначено вище, 01.10.2025 державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79232338 щодо примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду №240/16623/24, виданого 26.08.2025.

Пунктом 3 зазначеної постанови стягнуто з військової частини НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі 32 000,00 грн.

01.10.2025 державний виконавець прийняв постанову №79232338 про стягнення з боржника військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору у сумі 32000,00 грн.

Суд відмічає, що прийняття рішення про стягнення виконавчого збору здійснюється виконавцем в межах конкретно визначеного виконавчого провадження та оформлюється відповідною постановою.

Отже, прийняття постанови про стягнення виконавчого збору не є заходом примусового виконання рішень у розумінні ст. 10 Закону № 1404-VIII.

Так, ч. 5 ст. 27 Закону №1404-VIII визначено вичерпний перелік обставин за наявності яких виконавчий збір не стягується, зокрема: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судом не встановлено та позивачем під час розгляду справи не доведено наявність обставин, які є підставою для звільнення боржника від сплати виконавчого збору на підставі частин 5, 9 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ.

Оскільки рішення суду не виконано в частині проведення виплати грошового забезпечення та належних у вказаний період виплат ОСОБА_1 з 27.08.2020 по 22.01.2021 включно, обчисливши їх виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції, чинній з 29.01.2020), шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік на 01.01.2020, Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ Про Державний бюджет України на 2021 рік на 01.01.2021, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Проведення нарахування грошового забезпечення не може вважатися повним виконанням рішення суду в адміністративній справі №240/16623/24.

У свою чергу прийняття постанови про стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язане з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, разом з якою державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку проводить державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від вчинення дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до виконання виконавчого документу самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми виконавчого збору у випадку примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 160/7321/19, від 02.06.2021 у справі № 160/4481/20 та від 22.10.2021 у справі №520/17933/2020.

Варто відмітити, що на виконання рішення суду від 10.02.2025 у справі №240/16623/24 Військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення та належних виплат за період з 27.08.2020 по 22.01.2021 у сумі 12857,00 грн, що підтверджено розрахунком від 15.07.2025 №638/9/1243.

Отже, визначення позивачем суми грошового забезпечення у розмірі 12857,00 грн здійснено у липні 2025 року, у той час, як рішення суду ухвалене 10.02.2025.

Тобто рішення суду від 10.02.2025 у справі №240/16623/24 не передбачає саме стягнення коштів із визначенням суми.

Відтак, суд відхиляє доводи позивача, що рішення суду від 10.02.2025 у справі №240/16623/24 має майновий характер, оскільки цим рішенням не визначено суми стягнення, натомість зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме - здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення.

Щодо аргументів позивача про те, що відповідно до Закону №1404-VIII та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI виконавчий збір не стягується, суд враховує таке.

Вичерпний перелік виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується, визначено у частині п`ятій статті 27 Закону №1404-VІІІ. Зокрема, згідно з пунктом 3 частини п`ятої згаданої статті, виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Крім того, згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 згаданого Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За змістом статей 1, 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI, таким встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання.

Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частина перша статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначає, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених згаданим Законом.

Як уже встановив суд, у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа у справі №240/16623/24, боржником у справі є Військова частина НОМЕР_1 .

Проте, виконавчий лист, на підставі якого відкрито вказане виконавче провадження, містить вимогу про зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення коштів чи майна, що виключає можливість застосування в процесі виконання рішення норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За таких обставин, суд висновує про неможливість застосування до спірних правовідносин положень пункту 3 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ, оскільки виконання виконавчого листа не відбувається у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 року (справа №286/125/17), від 31.01.2019 (справа №161/502/17), від 14.05.2020 (справа №286/142/17) та від 17.03.2021 (справа №360/3428/20).

З огляду на викладене, доводи позивача не свідчать про протиправність оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору. Інших доводів та відповідних доказів порушення державним виконавцем процедури, передбаченої Законом, під час прийняття спірної постанови позивачем не наведено.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови від 01.10.2025 ВП №79232338 про стягнення виконавчого збору у сумі 32000,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, 19.08.2025 державним виконавцем 01.10.2025 винесено постанову №79232338 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 42 Закону №1404-VIII витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Відповідно п. п. 2, 3 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція 512/5) фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 № 554. Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). У постанові чітко зазначені види та суми витрат, що здійснені у даному виконавчому провадженні.

Прийняття державним виконавцем одночасно із відкриттям виконавчого провадження постанови стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є правомірним та відповідає вимогам вищенаведених норм Закону №1404-VIII.

В оскаржуваній постанові про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження держаним виконавцем деталізовано суми витрат, тобто міститься розрахунок мінімальних витрат.

Відтак, оскаржувана постанова від 01.10.2025 у виконавчому провадженні ВП №79232338 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження винесена відповідачем правомірно.

Щодо постанови про накладення штрафу.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 63 Закону № 1404-VIIІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом статті 75 Закону № 1404-VIIІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правовою підставою накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання останнім судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Отже, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника.

Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404-VIII.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Отже постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Підставою для застосування штрафу слугувало невиконання Військовою частиною НОМЕР_1 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 у справі №240/16623/24, щодо виплати грошового забезпечення.

Листом №638/14/346 повідомила Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про те, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від10.02.2025 по справі № 240/16623/24, в частині виплати ОСОБА_1 зазначених вище нарахованих виплат, 19.09.2025 військовою частиною НОМЕР_1 до розпорядника коштів вищого рівня направлено додаткову заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на вересень 2025 року. Однак, у військовій частині НОМЕР_1 відсутні кошторисні призначення по фінансуванню видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки за напрямом грошове забезпечення, що підтверджується виписками з Державної казначейської служби України (до листа додаються), а використання грошових коштів за іншими КЕКВ не за їх цільовим призначенням заборонено законодавством.

Як підтверджується матеріалами справи, 19.09.2025 Військовою частиною НОМЕР_1 до розпорядника коштів вищого рівня направлено додаткову заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на вересень 2025 року, додаткова заявка-розрахунок від 19.09.2025 вих.№638/9/1643.

Наведені вище правові норми свідчать про те, що Законом №1404-VIII встановлена відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття спірної постанови, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.

При цьому поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Виплата грошового забезпечення на виконання рішення суду здійснюються позивачем виключно за рахунок коштів державного бюджету. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат позивач не має.

Так, відповідно до частини 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Водночас, в силу положень пункту 20 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

На виконання рішення суду від 10.02.2025 у справі №240/16623/24 позивач здійснив нарахування грошового забезпечення, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунками від 15.07.2025.

Такі причини на виконання рішення суду, суд вважає поважними, оскільки грошові кошти не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що боржник не надав підтвердження щодо виконання рішення суду в повному обсязі, оскільки частиною 2 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" чітко визначено, що постанова про накладення штрафу виноситься у разі невиконання рішення саме без поважних причин.

Тобто, навіть встановивши, що рішення суду у виконавчому провадженні виконане боржником не в повному обсязі, відповідач зобов`язаний пересвідчитись, що таке невиконання здійснене боржником без поважних причин. Без встановлення вказаних обставин у відповідача не виникають правові підстави для винесення постанови про накладення штрафу.

Невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що рішення суду в частині виплати нарахованого грошового забезпечення не виконано боржником з незалежних від нього причин, що унеможливлює застосування такої міри відповідальності, як накладення державним виконавцем штрафу за невиконання судового рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що приймаючи спірну постанову відповідач не врахував докази вжиття позивачем всіх заходів у межах своїх повноважень для повного виконання рішення суду.

За таких обставин, часткове невиконання судового рішення позивачем з незалежних від нього причин (через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету) є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 закону України "Про виконавче провадження", а відтак прийняття державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справах К/9901/1598/18 (405/3663/13-а) від 24.01.2018 та №814/2655/14 від 21.02.2018 та постанові від 15.05.2020 у справі №812/1813/18.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова від 31.10.2025 ВП №79232338 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Позивачем при зверненні до суду сплачено 9689,60 грн судового збору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України стягує судові витрати із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Тому суд стягує з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Європейська, 128,м. Бердичів, Житомирська обл., Бердичівський р-н,13306. РНОКПП/) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 31.10.2025 державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про накладення штрафу у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні ВП №79232338.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 2422,40 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.С. Токарева

23.02.26