Справа № 240/7208/25
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/7208/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29.01.2020, при обчисленні в період з 04 березня 2022 року по 20 травня 2023 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок належних з 04 березня 2022 року по 20 травня 2023 року сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29.01.2020, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 02.12.2021 №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки, передбаченої ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 19 грудня 2024 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки, передбаченої ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 19 грудня 2024 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 у розмірі 70000,00 грн. відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови №103. Отже, пункт 6 постанови №103 втратив чинність, у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військовим званням є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року. Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивач вважає, що має право на перерахунок грошового забезпечення, а також виплату усіх складових грошового забезпечення з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Також зазначено, що відповідачем не виплачено позивачу грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткову винагороду за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 у розмірі 70000,00 грн., відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, на яку, на думку позивача, він має право.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог, заявлених за період з 19.07.2022 по 20.05.2023, а також вимог про виплату додаткової винагороди за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 повернуто з врахуванням приписів частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31.05.2025 скасовано. Справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач у спірний період проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Оскільки позивачу протягом 2022-2023 років грошове забезпечення не нараховувалося та не виплачувалося відповідачем із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та доплату належного йому за 2022-2023 роки грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення), обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Відповідач у відповіді повідомив його про те, що при розрахунку окладів за посадою та військовим званням він керувався п. 4 постанови №704, розраховуючи грошове забезпечення з 1762,00 грн.

Також зазначено, що відповідачем не виплачено позивачу грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткову винагороду за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 у розмірі 70000,00 грн., відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, на яку, на думку позивача, він має право.

Вважаючи вказані нарахування грошового забезпечення такими, що здійснені не у повному обсязі, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями, у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України №2011-ХІІ).

Згідно статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Постановою №704 було підвищено грошове забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та закладено механізм щорічного збільшення його розміру у подальшому.

Так, відповідно до пункту 4 цієї постанови у редакції, що була чинною до 24.02.2018, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

З 24.02.2018 набула чинності постанова №103, пунктом 6 якої пункт 4 постанови №704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 24.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2018.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та нечинним пункт 6 постанови №103.

Відтак, починаючи з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року.

Суд також ураховує, що згідно з пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII (далі - Закон України №1774-VIII) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01.01.2017) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Під час розгляду і вирішення цієї справи суд виходить із того, що положення пункту 4 постанови №704 та пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1774-VIII підлягають солідарному застосуванню.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови №704.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі з 04.03.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», є протиправними.

Що стосується виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, то судом встановлено, що її виплата була здійснена в червні 2023 року, а тому, оскільки на момент виплати вказаної допомоги діяла постанова КМУ №704 в редакції постанови КМУ №481 від 12.05.2023, якою встановлено фіксовану суму, з якої обчислюються розмір посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями (1762,00 грн.), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині перерахунку.

Разом з тим, згідно матеріалів справи встановлено, що позивачу матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток за 2022-2023 роки не виплачувались, а тому відсутні також підстави для задоволення позову в частині перерахунку невиплачених сум.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача, які полягають у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 при обчисленні позивачу, починаючи з 04.03.2022 по 20.05.2023 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, суд зазначає таке.

Згідно з п. 1 ст. 10 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів.

Відповідно до п.8 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Стаття 16 Закону України «Про відпустки» передбачає, що особи з інвалідністю внаслідок війни мають право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2024 за №357, позивач щорічну основну відпустку за 2022 рік не використав. Щорічні основна відпустка за 2023 рік використана у період з 22 по 31 травня 2023 року (10 днів) та з 20 листопада по 04 грудня 2023 року (15 днів). Щорічна основна відпустка за 2024 рік використана у період з 20 по 29 березня 2024 року (10 днів) та з 30 серпня по 08 вересня 2024 року (10 днів).

Отже, 19.12.2024, тобто в день виключення зі списків особового складу, позивачу належала до виплати грошова компенсація за всі невикористанні календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», за 2022 рік - 30 днів щорічної основної відпустки, за 2023 рік - 5 днів щорічної основної відпустки та за 2024 рік - 10 днів щорічної основної відпустки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (Далі - Порядок №260), в наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Проте, витяг з наказу начальника командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2024 за №357 не містить відомості щодо виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки.

Крім того, у довідці про фактично виплачене грошове забезпечення від 19.02.2025 за №1360 та грошовому атестаті також відсутня інформація щодо виплати вказаної грошової компенсації позивачу.

Таким чином, попри набуття позивачем права на виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, відповідачем протиправно не проведено нарахування вказаної виплати на день виключення позивача зі списків особового складу (звільнення).

Варто зазначити, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан. Згідно п.18 ст.101 Закону №2011-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається відпустка тільки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Однак припинення надання відпустки на час дії воєнного стану не означає припинення права на відпустку. Таке право може бути реалізовано зокрема, шляхом надання грошової компенсації за невикористані дні відпустки під час звільнення особи зі служби.

Вказані твердження узгоджуються з правовим висновком колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеним у рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 у справи №620/4218/18, яке підтверджене постановою, прийнятою Великою Палатою Верховного Суду від 21.08.2019 у справі 620/4218/18.

Верховним Судом був зроблений висновок, що положення пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежує та не припиняє право учасника бойових дій на отримання при звільненні виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Разом з тим, суд не обраховує кількість днів відпустки, які мають бути сплачені грошовою компенсацією, оскільки це належить до компетенції відповідача.

Щодо права позивача на додаткову винагороду за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 у розмірі 70000,00 грн. відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", суд зазначає таке.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п. 1-1 постанови КМУ №168 у разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.

Відповідно до п. 1 розд. XXXVII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виплати грошового забезпечення одноразова винагорода в розмірі 70 000 гривень виплачується військовослужбовцям за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань:

- під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно; на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України;

- на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій;

- на території противника.

Підтвердження виконання бойових (спеціальних) завдань, згідно з п. 2 розд. XXXVII Порядку виплати грошового забезпечення, здійснюється на підставі, зокрема, рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про виконання бойових (спеціальних) завдань кожним військовослужбовцем в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу

Як зазначено представником позивача, відповідачем не виплачено позивачу додаткову винагороду за період з 01.04.2024 по 01.11.2024 у розмірі 70000,00 грн., відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, на яку він має право.

В ході розгляду даної справи встановлено, що згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, № 1367 від 19 лютого 2025, ОСОБА_1 дійсно в період з 22.11.2022 по 29.11.2022, з 10.12.2022 по 18.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Однак, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 01.04.2024 по 01.11.2024.

В той же час, згідно витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2024 за №357 та в грошовому атестаті, зазначено, що відповідно до пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового складу і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» дні участі в бойових діях або заходах для виплати одноразової винагороди в розмірі 70000,00 грн. не обліковані та виплата не здійснювалась.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись положеннями статей 72-77, 242-246, 251, 262, 293 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не в повному обсязі за період з 04.03.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, основних та додаткових його видів, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 04.03.2022 по 19.05.2023 сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції, чинній з 29.01.2020), шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

23.02.26