Справа № 240/26695/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/26695/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 10 від 10.10.2025 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу період роботи з 01.02.1988 по 20.08.1996 згідно трудової книжки НОМЕР_1 виданої 20.07.1983 та здійснити перерахунок пенсії з 05.09.2025.

В обґрунтування позову вказує, що перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Житомирській області. Зазначає, що 03.10.2025 звернувся із заявою про перерахунок страхового стажу, набутого до 01.01.2004 у зв`язку з наданими додатковими документами. За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення від 10.10.2025 № 10 про відмову у перерахунку пенсії. Відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що до заяви долучено трудову книжку НОМЕР_1 видану 20.07.1983. Відповідно до запису № 8 наявне виправлення у наказі про прийняття на роботу № 2 від 01.02.1988 року. Період роботи з 01.02.1988 року по 20.08.1996 рік неможливо зарахувати до загального страхового стажу, оскільки мною не надано підтверджуючих документів про даний період роботи. На підставі зазначеного відповідач і відмовив у перерахунку пенсійних виплат. Звертаючись до суду позивач вважає відмову відповідача у перерахунку пенсійних виплат та зарахування страхового стажу протиправною та такою, що грубо порушує його права та інтереси, а недотримання роботодавцем правил заповнення трудових книжок не може мати негативні наслідки для працівника.

Суддя своєю ухвалою від 01.12.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 01.12.2025 постановлено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , а також рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №10 від 10.10.2025.

До суду 05.12.2025 надійшли копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , а також рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №10 від 10.10.2025.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 31.12.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що до заяви позивачем долучено трудову книжку, видану 20.07.1983, відповідно до запису №8 наявне виправлення у наказі на прийняття на роботу. Період роботи з 01.02.1988 по 20.08.1996 неможливо зарахувати до загального стажу, оскільки не надано підтверджуючих документів про даний період.

У період із 09.02.2026 по 13.02.2026 головуюча у справі суддя перебувала на онлайн - навчанні в Національній школі суддів України.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що 12.08.2025 позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 12.08.2025 про призначення пенсії (а.с. 33), на підставі якої йому із 06.09.2025 було призначено пенсію за віком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 03.10.2025 про перерахунок пенсії; зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004. Просить зарахувати стаж згідно трудової книжки з 01.02.1988 по 20.08.1996, "оскільки уточнюючих довідок надати не можу" (а.с. 30).

Заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та прийнято рішення №10 від 10.10.2025 про відмову в проведенні перерахунку пенсії (а.с. 12)

У рішенні вказано: "Відповідно до ст. 62 Закону 1788 та постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 « Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення /перерахунку пенсії» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі наявних довідок виданих підприємствами, а також архівними установами.

До заяви ОСОБА_1 долучено трудову книжку НОМЕР_1 , видану 20.07.1983. Відповідно до запису № 8 наявне виправлення у наказі про прийняття на роботу № 2 від 01.02.1988.

Період роботи з 01.02.1988 по 20.08.1996 неможливо зарахувати до загального страхового стажу, оскільки заявником не надано підтверджуючих документів про даний період роботи. Зважаючи на вищезазначене, ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії."

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція № 162), та яка була чинна на момент початку заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції № 162 після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно із пунктами 2.5, 2.7, 2.8, 2.9 Інструкції № 162, у випадку виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переводі на іншу постійну роботу, виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, що здійснило неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а за його відсутності-вищестоящою організацією, якій було підлегле ліквідоване підприємство.

Виправленні відомості про роботу, повинні повністю відповідати оригіналу наказу чи розпорядження. У випадку втрати наказу чи розпорядження або їх невідповідності фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, підтверджуючих виконання робіт, не вказаних в трудовій книжці.

При необхідності, наприклад, зміни записів відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий по такій-то професії (посаді)" і в графі 4 повторюється дата і номер наказу (розпорядження) адміністрації, запис з якого неправильно внесена в трудову книжку.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 вищенаведеної Інструкції).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Судом при наданні правової оцінки спірним правовідносинам було досліджено трудову книжку НОМЕР_2 , від 20.07.1983, яка належить позивачу встановлено наявність наступних записів:

запис №5: 03.01.1986 Коростенська ПМК-1, Прийнятий на роботу газоелектрозварником 3 розряду на Вол-Волинську дільницю; підстава внесення запису: наказ. №2 від 02.01.1986;

запис №6: 18.01.1988 Присвоєно 4 розряд електрозварника згідно рішення кваліфікаційної комісії; підстава внесення запису: наказ №21 від 17.01.1988;

№7: 01.02.1988 У зв`язку із створенням Вол.-Волинського спеціалізованого будівельно-монтажної дільниці на базі Вол. Волинського прораюської дільниці Коростенський ПМК-1, переведений у Вол. - Волинський ССУ; підстава внесення запису: наказ №11 "к" від 02.02.1988;

Запис завірено печаткою, вказано назву посади, ПІП та підпис відповідальної особи.

запис №8: 01.02.1988 Прийнятий газоелектрозварником 4 розраду в Вол.-Волинський ССМУ за переведенням з Коростенського ПМК-1; підстава внесення запису: наказ №2 (багаторазове наведення цифри, запис чіткий) від 01.02.1988;

запис №9: 20.08.1996: переведений електрозварником 5 розряду; підстава внесення запису: наказ №4 від 20.08.1996;

запис №10: 06.04.1998: звільнено з роботи за згодою сторін; підстава внесення запису: наказ №1 від 06.04.1998.

Запис про звільнення завірено печаткою, вказано назву посади, ПІП та підпис відповідальної особи

Суд зазначає, що вказані записи є послідовними, чіткими, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств.

На переконання суду, вказані записи трудової книжки в повній мірі підтверджують періоди роботи позивача, а наявні виправлення при заповненні запису №8 трудової книжки в частині номеру наказу, не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.

Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу, а відмова в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.

Так, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Окрім того, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач виносячи оскаржуване рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оспорюваного періоду роботи позивача до його трудового стажу.

Враховуючи вищезазначені норми та зміст наданої до суду копії трудової книжки позивача, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи підтверджені позивачем, а отже мають бути враховані посадовими особами органу Пенсійного фонду України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 10 від 10.10.2025 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, належним способом порушеного права позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 , до страхового стажу період роботи з 01.02.1988 по 20.08.1996, згідно трудової книжки НОМЕР_2 виданої 20.07.1983.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсійного віку позивач досяг ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому пенсію йому призначено із 06.09.2025, на підставі заяви від 12.08.2025, що не заперечується відповідачем.

При цьому, копію трудової книжки НОМЕР_2 виданої 20.07.1983 було додано до заяви від 12.08.2025, що підтверджується розпискою - повідомленням (а.с. 34)

Отже, не зарахування спірного періоду відбулось з дати призначення пенсії, що свідчить про триваюче порушення прав ОСОБА_1 ..

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що спірний період підлягає зарахуванню до стажу позивача з дати призначення пенсії, тобто з 06.09.2025, а тому із вказаної дати підлягає перерахунку його пенсія.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 10 від 10.10.2025 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.02.1988 по 20.08.1996 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , виданої 20.07.1983 та здійснити перерахунок пенсії із 06.09.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

23.02.26