Справа № 460/5170/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 460/5170/25 пров. № А/857/25778/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі № 460/5170/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Недашківська К.М.,

час ухвалення рішення 03 червня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 03 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправними та скасувати постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.02.2025 №2482/03-16 про відмову у страхових виплатах ОСОБА_1 ; постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.03.2025 №4507/03-16 про відмову у страхових виплатах ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до частини 5 статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування одноразову допомогу сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано Постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області «Про відмову у страхових виплатах» від 10.02.2025 №2482/03-16.

Визнано протиправною та скасовано Постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області «Про відмову у страхових виплатах» від 05.03.2025 №4507/03-16.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одноразову допомогу сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відсутність власне сімейних відносин не дає підстав для виплати одноразової допомоги, оскільки норма закону містить чітку вимогу з цього приводу, а встановлення сімейних відносин лише за встановлення факту спільного проживання, без з`ясування таких обставин, як пов`язаність спільним побутом та наявності на дату смерті потерпілого спільних прав та обов`язків свідчить про формальний підхід до розгляду справи. Вказує, що судом першої інстанції фактично встановлено, що позивач та потерпілий проживали за однією адресою попри наявні різні адреси реєстрації місця проживання. Також зазначає, що суд першої інстанції повністю знехтував нормами Закону України Про верифікацію та моніторинг державних виплат, відповідно до норм якого свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 не пройшло верифікацію, яку проводило Міністерство фінансів України 03.02.2025. Тобто у долученому до матеріалів судової справи свідоцтві про шлюб при проходженні верифікації виявлено невідповідності, а саме: прізвище реципієнта не відповідає інформації про шлюб з Державного реєстру актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України, тому не може використовуватися як правомірний документ для призначення одноразової допомоги.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до даних Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладений шлюб 17.06.2024, про що 17.06.2024 складено актовий запис №2; прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 ; місце державної реєстрації Повчанська сільська рада; дата видачі 17.06.2024 (а.с. 16).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №92) (а.с. 12).

Заступником начальника Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці затверджено Акт форми Н-1/П №2 розслідування (спеціального розслідування) групового нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося / сталася) 12 серпня 2024 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» , від 12.11.2024 (далі Акт №2).

Дані Акта №2, зокрема:

відомості про потерпілого: ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_4 ;

відомості про підприємство: Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» ;

обставини, за яких стався нещасний випадок: досудовим розслідуванням встановлено, що 12.08.2024 близько 18 год 00 хв водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем, порушив вимоги ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_6 , який стояв на правій смузі в попутному напрямку, виконуючи прикриття працівників дорожньої організації ТОВ «Техно-Буд-Центр», які здійснювали ремонтні роботи проїзної частини дороги; внаслідок зіткнення водій ОСОБА_5 та пасажир ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження; ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 помер;

висновок комісії: нещасний випадок із ОСОБА_2 стався під час прямування до об`єкта обслуговування для виконання дій, що належать до його трудових (посадових) обов`язків в робочий час, на транспортному засобі, наданому роботодавцем відповідно до укладеного договору з іншим підприємством;

комісія зі спеціального розслідування одноголосно прийняла рішення визнати нещасний випадок таким, що є пов`язаним з виробництвом.

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у разі смерті потерпілого ОСОБА_2 від 03.02.2025.

Постановою від 10.02.2025 №2482/03-16 «Про відмову у страхових виплатах» відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги у разі смерті потерпілого ОСОБА_2 (а.с. 17).

Підстави відмови: при розгляді поданих документів встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на день смерті неможливо.

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у разі смерті потерпілого ОСОБА_2 від 25.02.2025.

Постановою від 05.03.2025 №4507/03-16 «Про відмову у страхових виплатах» відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги у разі смерті потерпілого ОСОБА_2 (а.с. 19).

Підстави відмови:

відповідно до вимог Закону №1871 документом, який підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи є витяг з реєстру територіальної громади; довідка від 29.01.2025 №02-21/47/25, видана виконавчим комітетом Тараканівської сільської ради, про проживання потерпілого ОСОБА_2 із заявницею ОСОБА_1 не є належним документом, який підтверджує місце проживання особи, в розумінні Закону №1871;

відповідно до Витягу з реєстру Тараканівської територіальної громади від 19.07.2024 №2024/008614127 реєстрація місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , відмінне від реєстрації місця проживання потерпілого ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 ;

до заяви долучено Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 17.06.2024, видане Повчанською сільською радою, проте при проходженні верифікації виявлено невідповідності: а саме: прізвище реципієнта не відповідає інформації про шлюб з Державного реєстру актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася з позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом №1105-XIV.

Частиною першою статті 4 Закону №1105-XIV унормовано, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

На уповноважений орган управління та його територіальні органи, серед іншого, покладено завдання здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону (пункт 2 частини першої статті 5 Закону №1105-XIV).

За приписами частини першої статті 30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Пунктом 2 частини сьомої статті 30 Закону №1105-XIV передбачено, що страхові виплати складаються з страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Згідно з частиною першою статті 35 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Відповідно до частини другої статті 35 Закону №1105-XIV непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:

1) діти, які не досягли 18 років;

2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;

3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;

4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку (частина третя статті 35 Закону №1105-XIV).

Частиною п`ятою статті 36 Закону №1105-XIV установлено також, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:

1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Наведене свідчить, що у разі смерті потерпілого законодавець встановив коло осіб, які мають право на щомісячні страхові виплати, та осіб, які мають право на отримання одноразових страхових виплат сім`ї допомоги сім`ї потерпілого (виплачується сукупно на сім`ю потерпілого) та страхової виплати (виплачується особам, які мали право на одержання утримання від потерпілого, а також на дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №1105-XIV для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний веб портал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник. Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.

Приписами частини другої статті 37 Закону №1105-XIV визначено, що територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:

1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;

2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;

3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;

4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;

5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;

6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;

7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;

8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;

9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;

10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як установлено частиною третьою статті 37 Закону №1105-XIV, потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Стаття 38 Закону №1105-XIV встановлює порядок розгляду справи про страхові виплати, згідно з якою територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Пунктом 4 розділу 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування України діють до затвердження відповідних рішень Пенсійним фондом України.

21.03.2024 набрав чинності Порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 №4-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.03.2024 за № 353/41698; одночасно втратив чинність Порядок №11).

Відповідно до абз. 1 - 3 пункту 3 вказаного Порядку для призначення страхових виплат у разі смерті потерпілого особи, які мають право на такі виплати, подають в електронній формі засобами Порталу Дія (за наявності технічної можливості) або вебпорталу Пенсійного фонду до органу, що призначає страхову виплату, заяву за формою відповідно до додатка 2 до цього Порядку. Заява може бути подана у формі паперового документа.

Особи, які мають право на виплати у разі смерті потерпілого, мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Органом, що призначає страхову виплату, до електронної справи про страхові виплати додаються:

акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України;

виписка з акта огляду МСЕК про встановлення причинного зв`язку з травмою або захворюванням, отриманим на виробництві (у разі наявності);

довідка про розмір середньої заробітної плати перед настанням страхового випадку;

надані заявником документи, що підтверджують смерть потерпілого, родинні стосунки та право на одержання утримання від потерпілого.

При цьому умов, що стосуються обов`язковості однакового зареєстрованого місця проживання усієї родини, Порядок №4-1 не містить.

Так, відповідач відмовив позивачу - дружині потерпілого ОСОБА_2 у виплаті одноразової допомоги на сім`ю, покликаючись на різні адреси реєстрації місця проживання позивача та потерпілого.

Оцінюючи доводи відповідача щодо підстав відмови у призначенні страхової виплати «одноразова допомога сім`ї», необхідно зазначити, що ані Закон №1105-XIV, ані Порядок №4-1 поняття родини/сім`ї не визначають.

Для такого правового регулювання з урахуванням предмета спору СК є спеціальним законом, який має враховуватись при визначенні поняття сім`ї та її членів при вирішенні питань про наявність права на отримання допомоги, передбаченої Законом №1105-XIV.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

При цьому Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2024 року у справі №420/17371/22 сформулював висновок, відповідно до якого враховуючи передбачену Основним Законом можливість вільного вибору особою свого місця проживання, а також те, що положення Цивільного кодексу України та Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачають можливість проживання у двох і більше місцях і при цьому не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації; зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті. Тому, встановлена Порядком №11, обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві. Верховний Суд також зауважував, що Закон №1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому. Враховуючи встановлену під час розгляду справи невідповідність положень пункту 5.1 розділу V Порядку №11, що визначають підстави набуття права на одноразову допомогу сім`єю загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, положенням Закону №1105-XIV, Верховний Суд дійшов висновку, що правильним є застосування правового акта, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за змістом висновків Верховного Суду, сформульованих у наведеній справі, неоднакове зареєстроване місце проживання членів сім`ї не впливає на отримання одноразової допомоги сім`ї потерпілого. Тому визначальним є факт проживання однією сім`єю.

У спірних правовідносинах беззаперечним є факт родинних зв`язків між ОСОБА_1 (дружина) та потерпілим ОСОБА_2 (чоловік), про що наявне Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Відповідно до Витягу з реєстру Тараканівської територіальної громади від 19.07.2024 №2024/008614127 реєстрація місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , відмінне від реєстрації місця проживання потерпілого ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 .

Однак, виконавчим комітетом Тараканівської сільської ради видана довідка від 04.09.2024 №526 про те, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; склад сім`ї: чоловік ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проживав без реєстрації (а.с. 21).

Також виконавчим комітетом Тараканівської сільської ради видана довідка ОСОБА_7 від 04.09.2024 №527 про склад сім`ї, відповідно до якої син ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте фактично там не проживав (а.с. 22).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Тараканівської сільської ради 29.01.2025, ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав без місця реєстрації в АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 постійно, до дня смерті проживала разом, вела спільне господарство та поховала за власні кошти чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 23).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані довідки є допустимими доказами, що підтверджують спільне проживання подружжя до дня смерті потерпілого за однією адресою та однією сім`єю.

Що ж стосується доводів апелянта про виявлені при проходженні верифікації невідповідності, а саме: прізвище реципієнта не відповідає інформації про шлюб з Державного реєстру актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України, то колегія суддів їх відхиляє, виходячи з наступного.

Стаття 1 Закону № 324-IX визначає, що верифікація це комплекс заходів направлених на: збір та перевірку достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат; виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

Відповідно до ст. 6 Закону № 324-IX, орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, зобов`язаний надавати органам, що здійснюють державні виплати, своєчасно та в повному обсязі рекомендації за результатами здійснення верифікації, а також інформацію, необхідну для опрацювання рекомендацій.

Згідно ст. 7 Закону № 324-IX, органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження: проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат; надсилати запити для отримання інформації, що впливає на право реципієнтів на отримання державних виплат; приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат; здійснювати передбачені законодавством заходи щодо повернення та/або стягнення сум неправомірно отриманих державних виплат.

Частиною 1 ст. 8 Закону № 324-IX, суб`єкти надання інформації в обов`язковому порядку та безоплатно надають органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, інформацію, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, персональні дані з автоматизованих інформаційних систем, реєстрів, баз даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких вони є, у тому числі інформацію з обмеженим доступом.

Згідно ч.ч. 1, 2ст. 9 Закону № 324-IX, верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

Порядок здійснення верифікації та моніторингу державних виплат встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік державних виплат, що підлягають верифікації, затверджує орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що формують та реалізують державну політику у сфері надання відповідних державних виплат.

Відповідно до ст. 13 Закону № 324-IX, для здійснення верифікації та моніторингу державних виплат використовується така інформація про реципієнта: прізвище, ім`я, по батькові; дата народження/смерті; місце народження; стать; серія, номер, дата видачі паспорта громадянина України та найменування уповноваженого суб`єкта, що його видав (номер, дата видачі паспорта громадянина України у формі картки та код уповноваженого суб`єкта, що його видав), а для іноземців та осіб без громадянства - реквізити паспортного документа іноземця та/або документа, що підтверджує право на постійне або тимчасове проживання в Україні; серія, номер, дата видачі свідоцтва про народження дитини реципієнта; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та дата внесення інформації про особу до цього реєстру; відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання; реєстраційний номер облікової картки платника податків (або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); інформація, отримана від суб`єктів надання інформації, що підтверджує або спростовує право на отримання та розмір державних виплат відповідно до законодавства; інформація, що подається реципієнтом під час призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат, відповідно до визначених законодавством вимог для отримання таких виплат, необхідна для здійснення верифікації.

Відповідно до ч.ч. 1-4ст. 16 Закону № 324-IX, за результатами верифікації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, надає органам, що здійснюють державні виплати, підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, під час здійснення превентивної верифікації або рекомендації щодо:

1) проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності;

2) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Орган, що здійснює державні виплати, опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання.

Стаття 16 Закону № 324-IX, яка визначає результати верифікації державних виплат, не встановлює випадків відмови у здійсненні страхових виплат, а тільки надає відповідачу право прийняти рішення щодо 1) призначення (перерахунку) державної виплати; 2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати; 3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати; 4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Таким чином, норма статті 16 Закону № 324-IX в цій частині є бланкетною та в частині визначення наявності підстав для відмови у здійсненні страхових виплат відсилає до приписів Закону № 1105-ХIV.

З огляду на викладене, відмова у здійсненні страхових виплат відповідно до Закону № 324-IX на підставі рекомендації органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, можливе тільки у разі наявності відповідної підстави в Законі № 1105-ХIV.

Разом із цим суд зазначає, що у повідомленні Міністерства фінансів України лише констатовано невідповідність прізвища реципієнта інформації, яка міститься у Державному реєстрі актів цивільного стану, що по своїй суті не є підставою для відмови у здійсненні страхових виплат.

При цьому, відповідачем не зазначено про результат верифікації Міністерства фінансів України за наслідками виявлених розбіжностей. Крім того, колегія суддів зауважує, що територіальний орган ПФУ не позбавлений права самостійно проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами, надсилати запити для отримання інформації, що впливає на право реципієнтів на отримання державних виплат, проте доказів здійснення таких суду не надано.

Також відповідно до частини 4 статті 16 Закону № 324-IX у разі виявлення під час здійснення верифікації розбіжностей даних щодо реципієнтів у різних джерелах інформації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, інформує суб`єктів надання інформації, які є володільцями, розпорядниками та/або адміністраторами автоматизованих інформаційних систем, реєстрів, баз даних інформації про реципієнтів, про виявлені факти таких розбіжностей для вжиття заходів відповідно до законодавства.

Отже, встановленими у справі обставинами підтверджується, що ОСОБА_2 , який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, до смерті проживав разом із своєю дружиною однією сім`єю. Водночас, саме факт спільного проживання позивача та її померлого чоловіка є достатньою підставою для отримання одноразової допомоги на сім`ю.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання одноразової допомоги як член сім`ї потерпілого, передбаченої частиною п`ятою статті 36 Закону №1105-ХІV, а тому відмова відповідача у призначенні такої є протиправною.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі № 460/5170/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року.