Справа № 420/39440/25
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Київський відділ у м.Одесі ГУДМС в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі) в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - відповідач -1), в якій просять:

- визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - суб`єкта владних повноважень протиправними щодо відмови видачі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (у зв`язку із досягненням нею 16-річного віку), паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, без передачі будь-яких даних про дитину і про нас, її батьків, до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Позовні вимоги мотивує тим, що у 10.09.2025 р. разом з сином звернулися до Київського відділу у м.Одесі ГУДМС в Одеській області із заявою щодо видачі ОСОБА_3 паперового паспорта громадянина України зразка 1994 року, так як відмовляється отримувати біометричний паспорт, оскільки присвоєння людині номеру, на думку позивача, є неприпустимим і незаконним. Проте, Київський відділ у м.Одесі ГУДМС в Одеській області відмовив у видачі паспорта книжечки у зв`язку з тим, що йому не виповнилося 16 років. Вважають дії щодо відмови оформити і видати сину громадянина України в формі паспортної книжечки протиправними, а тому звернулись до суду з даним позовом.

Ухвалою від 01.12.2025 р. позовну заяву позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 08.12.2025 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, відповідачам надано п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, залучено Київський відділ у м.Одесі ГУДМС в Одеській області (далі - відповідач-2) до участі у справі як другого відповідача.

12.12.2025 р. від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що 10.09.2025 р. до Київського відділу у м.Одесі ГУ ДМС в Одеській області звернувся ОСОБА_3 та його законні представники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із заявою про видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки у зв`язку з досягненням 14-річного віку відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ. Київський відділ у м.Одесі ГУ ДМС в Одеській області у межах строку, визначеного Законом України "Про звернення громадян", надав позивачам письмову відповідь на їх заяву, в якій роз`яснили, що право на оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до положення "Про паспорт громадянина України", затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ, виникає у особи після досягнення 16-річного віку, за умови звернення з відповідною заявою, передбаченою цим Положенням. Також вказує, що позивачами до не долучено документів, необхідних для оформлення паспорта громадянина України. Таким чином, вважає, що відповідачі діяли в межах наданих повноважень, а підстави для видачі паспорту книжечкою до досягнення неповнолітньою особою 16-річного віку відсутні.

15.12.2025 р. від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на безпідставність викладених у ньому обставин та заперечує щодо не долучення документів, необхідних для оформлення паспорта громадянина України.

Станом на 23.02.2026 р. відповідач-2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву.

Частиною 5 статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в письмовому провадженні.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.09.2025 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його законні представники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Київського відділу у м.Одесі ГУ ДМС в Одеській області із заявою про одержання паспорта-книжечки зразка 1994 року.

Листом від 24.09.2025 р. №п-211/5112.2/25/821-25 відповідач-2 повідомив, що у зв`язку з недосягненням 16-річного віку ОСОБА_3 відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" встановлено: "Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами".

Згідно ст.ст.22, 32 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами: Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (див.п.25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "C. проти Бельгії" від 07 серпня 1996 року (Reports 1996). Стаття 8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом" (див. п.61 рішення ЄСПЛ у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося "згідно із законом", не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі "Ельсхольц проти Німеччини" (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п.45, ECHR 2000-VIII).

Згідно пп."а" п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 р. № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.

Як передбачено ч.3 ст.13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

За приписами ч.ч.1-4 ст.21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Разом з тим, на даний час діє Положення № 2503-ХІІ, пунктом 3 якого передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 - 3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 (далі - Постанова № 302), передбачено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

За п.7 Постанови № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: 1) особі, яка досягла 14- річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

03.04.2019 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302", відповідно до якої пункт 3 Постанови № 302 доповнено абзацом такого змісту: "Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року".

Згідно із пунктами 1, 2 розділу І Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 р. № 456 (далі - Порядок № 456), цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку. Паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України".

Відповідно до п.3 розділу І Порядку № 456 оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України за зразком, наведеним у Порядку, поданої нею особисто.

Пунктом 7 розділу І вищевказаного Порядку № 456 передбачено, що заяву заповнює особисто заявник від руки, розбірливим почерком без скорочень та виправлень та власним підписом підтверджує правильність внесених до неї відомостей.

Підпунктом 2 пункту І розділу ІІІ Порядку № 456 визначено, що для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає, зокрема, рішення суду.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; 4) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; 5) дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 6) довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). Заявник, який звертається за оформленням паспорта вперше після досягнення 18-річного віку, додатково подає (за наявності) документ, виданий відповідним органом, установою, організацією, який містить фотозображення особи, на ім`я якої оформлюється паспорт. За відсутності таких документів стосовно цієї особи проводиться процедура встановлення особи, визначена в розділі VIII цього Тимчасового порядку. У такому випадку заявник подає письмове звернення у довільній формі, у якому зазначаються адреси місць проживання, навчання, роботи, перебування в установах виконання покарань та інша інформація, відомості про батьків або інших родичів, які залучатимуться до проведення процедури встановлення цієї особи.

Поряд з цим, суд зауважує, що посилання відповідача-1 на Тимчасовий порядок, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 червня 2019 року № 456, є безпідставним, оскільки він визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку, а тому вимога міграційної служби надати вказані документи, є передчасною. Наведене зумовлює відхилення судом доводів щодо неподання заяви особисто ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки така заява подана його законним представником.

Також суд бере до уваги те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 р. за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 дійшла висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря. Законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

Відтак, дії відповідача-2 щодо відмови позивачу видати паспорт громадянина України у формі книжечки визнані Великою Палатою Верховного Суду у вказаній зразковій справі протиправними.

Суд наголошує, що реалізація волевиявлення особи на отримання паспорта, незалежно від його форми, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суд від 21.11.2018 р. у справі № 821/1974/17, від 26.06.2019 р. у справі № 840/3992/18, від 19.07.2019 р. у справі № 2340/2876/18, від 25.07.2019 р. у справі № 807/85/18, від 07.08.2019 р. у справі № 520/11053/18, від 29.11.2019 р. у справі № 260/1414/18, від 10.12.2020 р. у справі № 240/575/20.

Вказані вимоги були виконані позивачем, що не заперечувалось відповідачами в листі від 05.09.2023 р. №п-176/6/5116-23/5116/18-23.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача-1 про неможливість отримання паспорту книжечкою до досягнення неповнолітнім ОСОБА_1 16-річного віку виходячи з наступного.

Так, спірним питанням у даній справі є питання віку, з якого має видаватися паспорт у формі книжечки, з огляду на приписи ст.21 Закон № 5492-VI, якими встановлено обов`язок громадянина України, який досяг чотирнадцятирічного віку отримати паспорт громадянина України, а приписами Положення № 2503-ХІІ передбачено отримання паспорта з шістнадцятирічного віку.

Тимчасовий порядок № 456 також визначає шістнадцятирічний вік для оформлення та видачі паспорта.

Частинами 2, 3 статті 7 КАС України передбачено, що суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, у даному випадку підлягають застосуванню положення Закону № 5492-VI, який має вищу юридичну силу, ніж Положення № 2503-ХІІ та Тимчасовий порядок № 456, та яким передбачено віковий ценз на оформлення та видачу паспорта громадянина України з 14-річного віку.

Суд зауважує, що положення ст.21 Закону № 5492-VI мають імперативний характер щодо зобов`язання кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України, а відповідно до ч.1 ст.21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу може створювати перешкоди у реалізації позивачем своїх громадянських прав.

Вказані висновки узгоджуються з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 18.11.2021 р. у справі № 420/4049/20.

Отже, аналізуючи встановлені судом обставини по даній справі, суд вважає, що відповідач-2 в даному випадку своїми діями порушив права неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені ст.9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., оскільки неоформлення йому паспорта громадянина України у формі книжечки саме через його релігійні переконання, які не призводять до негативних наслідків тих чи інших людей та не спрямовані проти цих людей чи держави, обмежує його права, що встановлені законом, і не є необхідними в демократичному суспільстві.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій Київського відділу у м.Одесі ГУ ДМС в Одеській області щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язання Головного управління міграційної служби в Одеській області оформити та видати паспорт паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється. Поряд з цим, суд зазначає, що при подачі позовної заяви позивачами надмірно сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., який згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп відсутній, паспорт відсутній) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м.Одеса, вул.Преображенська, буд.44, ), Київський відділ у м.Одесі ГУДМС в Одеській області (65080, м.Одеса, вул.Ак.Філатова, буд.15а, статусу юридичної особи не має, код юридичної особи ЄДРПОУ, якій належить підрозділ 37811384) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Київського відділу у м.Одесі ГУДМС в Одеській області (65080, м.Одеса, вул.Ак.Філатова, буд.15а, статусу юридичної особи не має, код юридичної особи ЄДРПОУ, якій належить підрозділ 37811384) у видачі ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп відсутній, паспорт відсутній) ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Зобов`язати Головне управління міграційної служби в Одеській області (65045, м.Одеса, вул.Преображенська, буд.44, ) оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп відсутній, паспорт відсутній) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко