Справа № 320/2175/25
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2175/25 Суддя (судді) першої інстанції: Вісьтак М.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Попової О.Г.,

Штульман І.В.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Каскад» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Каскад» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Каскад» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 2 від 14.10.2024 та № 2 від 14.10.2024.

Позов обґрунтовано тим, що операції з відступлення права вимоги (факторингу) є операціями особливого виду, і податок на прибуток застосовується за п.153.5 ст.153 ПК України, якщо договори відповідають ЦК України. Оскільки твердження контролюючого органу про відсутність доказів надання фінансової послуги є безпідставним та не відповідає фактичним обставинам, наявні підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року - у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за укладеними договорами ТОВ «Інтер Вей Капітал» надало ТОВ «ДК «Каскад» послуги з фінансування під відступлення права грошової вимоги у розмірі 693 755 019,99 грн за плату у розмірі 589 691 766,95 грн, яка з боку ТОВ «ДК «Каскад» відбувалася шляхом надання знижки (дисконту) від суми відступленого боргу у розмірі 104 063 253,04 грн.

Оскільки для цілей укладених договорів №23-025 та №23-026 ТОВ «Інтер Вей Капітал» є фінансовою установою, яка здійснює фінансування ТОВ «ДК «Каскад» під відступлення права грошової вимоги шляхом надання знижки (дисконту) у cумі 104 063 253,04 грн, тому підстав для відображення дебіторської заборгованості ТОВ «Інтер Вей Капітал» за договорами відступлення права вимоги на суму 693 755 019,99 грн позивач просто не мав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано про те, що договори № 23-025 та № 23-026 від 29 вересня 2023 року про відступлення права вимоги не є договорами факторингу, а є договорами купівлі-продажу права вимоги.

На думку відповідача, ТОВ «Девелоперська компанія «Каскад» безпідставно завищено в Звіті про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2) за 2023 рік рядок «Інші операційні доходи 2120» на суму 589 691 767 грн., та рядок «Інші операційні витрати 2180» на суму 693 755 020 гривень.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Девелоперська компанія «Каскад» щодо дотримання вимог податкового, валютного законодавства, законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства з 01.04.2017 по 31.12.2023 та єдиний внесок з 23.10.2014 по 31.12.2023.

За результатами перевірки складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 10.09.2024 №102486/Ж5/26-15-07-02-02-03/39451835, відповідно до якої встановлено, що ТОВ «Девелоперська компанія «Каскад» порушило, зокрема: підпункт 14.1.255 пункту 14.1 ст.14, п. 44.1 ст.44, підпункт 134.1.1 пункт 134.1 ст.134 Податкового кодексу України №2755-VI, пункти 6, 7, 20 П(С)БО 16 «Витрати» та пункти 5 і 7 П(С)БО 15 «Доходи», в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 11 909 778 грн, зокрема за 2023 рік - 11 909 778 грн, та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на суму 37 897 822 грн, у тому числі за 2023 рік у сумі 37 897 822 грн.;

У свою чергу, 23.09.2024 позивач подав до Головного управління ДПС у м. Києві заперечення щодо висновків, викладених в Акті перевірки, у яких вказав, що ТОВ «Девелоперська компанія «Каскад» було правомірно відображено операцію з фінансування під відступлення права вимоги (факторингову операцію) як факторингову операцію, оскільки за укладеними договорами ТОВ «Інтер Вей Капітал» надало ТОВ «ДК «Каскад» послуги з фінансування під відступлення права грошової вимоги за плату, яка з боку ТОВ «ДК «Каскад» відбувалася шляхом надання знижки (дисконту) від суми виступленого боргу, що повністю відповідає частині першій ст. 1077 ЦК України.

Плата за надану фінансову послугу за Договором № 23-025 становила дисконтну різницю між розміром заборгованості та ціною договору у сумі 30 847 292,83 грн. За Договором № 23-026 плата ТОВ «ДК «Каскад» за надану послугу факторингу становила різницю між розміром заборгованості Боржника (488 106 401,12 грн) та ціною договору (414 890 440,95 грн) - 73 215 960,17 грн.

У подальшому, 18.10.2024 контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 14.10.2024 № 2 про порушення пп.14.1.255. п.14.1 ст. 14. п.44.1, ст.44, пп. 134.1.1, п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.6, 7. 20 ПСБО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, п.5 та п. 7 П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290.

- податкове повідомлення-рішення від 14.10.2024 № 2 про порушення пп.14.1.255, п.14.1 ст. 14, п.44.1, ст.44, пп.134.1.1, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.6, 7. 20 ПСБО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, п.5 та п.7 П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.04.2017 по 31.12.2023 встановлено його заниження на суму 11 909 778 грн, в тому числі за 2023 рік на суму 11 909 778 грн та встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2023 рік у загальній сумі 37 897 822 грн, що призвело до наслідків у вигляді прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

За пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до підпунктів 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України, визначені відповідно до положень цього розділу.

Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України, визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу.

Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України.

Відповідно п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

У силу вимог п. 5 П(с)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пункт 7 П(С)БО №15 «Дохід» передбачає, що визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Пунктами 5, 6 П(с)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, передбачено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов`язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства; інші витрати, пов`язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.

Згідно до п.20 ПСБО 16 «Витрати» до інших операційних витрат включаються:- витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи»; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією;- сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних- боргів;- втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка;- витрати на утримання об`єктів соціально-культурного призначення;- інші витрати операційної діяльності.

Аналіз вказаних норм законів свідчить, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що передбачено у пункті 44.2 статті 44 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було перераховано кошти до ТОВ «Європейське ощадне товариство» на підставі Договору № 29-10/3/2021 залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення від 29 жовтня 2021 року та Договору № 02-12/2021 залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення від 02 грудня 2021 року на суму 76 6000 000 гривень.

Надалі, у перевіряємому періоді 29.09.2023 позивачем було укладено з ТОВ «Інтер Вей Капітал» договір № 23-025 про відступлення права вимоги за договором залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення.

У відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору своє Право вимоги, а Новий кредитор набуває Право вимоги та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги Ціну договору у порядку та строки, встановлені цим Договором.

Розмір Заборгованості Боржника станом на день підписання Сторонами цього Договору становить 205 648 618,87 грн.

Крім того, 29.09.2023 між ТОВ «ДК «Каскад» та ТОВ «Інтер Вей Капітал» укладено договір №23-026 про відступлення права вимоги за договором залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення.

У відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору своє Право вимоги, а Новий кредитор набуває Право вимоги та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги Ціну договору у порядку та строки, встановлені цим Договором. Розмір заборгованості Боржника станом на день підписання Сторонами цього Договору становить 488 106 401,12 грн.

Пунктами 2.1 указаних Договорів визначено, що Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору своє Право вимоги, а Новий кредитор набуває Право вимоги та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги Ціну договору у порядку та строки, встановлені цими Договорами.

Тобто, правом вимоги, яке позивач відступив під фінансування ТОВ «Інтер Вей Капітал», є саме право грошової вимоги до Боржника.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 розділу 4 Договору № 23-025 ціна договору складає 174 801 326,04 грн. Відступлене право вимоги - 205 648 618,87 грн. Новий кредитор зобов`язаний сплатити Первісному кредитору (ТОВ «ДК «Каскад») ціну договору в розмірі, визначеному в п.4.1 цього Договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Первісного кредитора.

Крім того, за п.п. 4.1, 4.2 розділу 4 Договору № 23-026 ціна договору складає 414 890 440,95 грн. Відступлене право вимоги - 488 106 401,12 грн. Новий кредитор зобов`язаний сплатити Первісному кредитору (ТОВ «ДК «Каскад») ціну договору в розмірі, визначеному в п.4.1 цього Договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Первісного кредитора.

Отже, за укладеними договорами ТОВ «Інтер Вей Капітал» надало ТОВ «ДК «Каскад» послуги з фінансування під відступлення права грошової вимоги у розмірі 693 755 019,99 грн за плату у розмірі 589 691 766,95 грн, яка з боку ТОВ «ДК «Каскад» відбувалася шляхом надання знижки (дисконту) від суми відступленого боргу у розмірі 104 063 253,04 грн.

Відповідно, суб`єктами вказаними договорів виступали: клієнт - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДК «Каскад», фінансова установа (фактор) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал», боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейське ощадне товариство».

За цими договорами право вимоги щодо надання фінансової допомоги ТОВ «Європейське ощадне товариство» було передано новому кредитору - ТОВ «Інтер Вей Капітал».

Згідно змісту Акту приймання-передачі прав вимоги від 29.09.2023 (Додаток № 1 до Договору № 23-025) вбачається, що ТОВ «Девелоперська компанія «Каскад» (Первісний кредитор) передало, а ТОВ «Інтер Вей Капітал» (Новий кредитор) прийняло право вимоги за Договором №02-12/2021 від 02 грудня 2021 року про залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення на підставі Договору №23-025 від 29 вересня 2023 року про відступлення права вимоги. Сторони підтвердили передачу та прийняття прав вимоги даним Актом.

Крім того, у відповідності до Акту приймання-передачі прав вимоги від 29.09.2023 (Додаток № 1 до Договору № 23-026) вбачається, що ТОВ «Девелоперська компанія «Каскад» (первісний кредитор) передало, а ТОВ «Інтер Вей Капітал» (Новий кредитор) прийняло право вимоги за Договором №29-10/3/2021 від 29 жовтня 2021 року про залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення на підставі Договору №23-026 від 29 вересня 2023 року про відступлення права вимоги.

Тобто, правом вимоги, яке позивач відступив під фінансування ТОВ «Інтер Вей Капітал» є саме право грошової вимоги до боржника.

Відповідно, позиція позивача грунтується на тому, що ТОВ «Інтер Вей Капітал» як новий кредитор зобов`язаний сплатити суму по договорам позивачу шляхом перерахування коштів на його рахунок.

Позивач вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» надало Товариству з обмеженою відповідальністю «ДК «Каскад» фінансування під відступлення права грошової вимоги на суму 693 755 019,99 грн за плату 589 691 766,95 грн, яка здійснювалася шляхом дисконту 104 063 253,04 грн.

Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Частиною третьою статті 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

На час виникнення спірних правовідносин, визначення факторингу було передбачено статтею 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої факторингом вважалось придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Також, за приписами частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Абзацом 2 цієї ж частини визначено, що клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Також, частиною другою статті 1077 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України» від 03 квітня 2009 року № 231 до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Таким чином, приписами частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони, а саме клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі №810/8115/19 звернула увагу на те, що сторони договору відступлення права вимоги, зокрема договору купівлі-продажу права вимоги, мають право на власний розсуд визначити цну за якою право вимоги продається, з огляду на реальну вартість права вимоги, що відступається (продається), яка може бути як більшою, так і меншою за номінальну вартість такої вимоги.

Як свідчать матеріали справи, станом на укладання договорів відступлення права вимоги від 29 вересня 2023 року з ТОВ «Інтер Вей Капітал» дебіторська заборгованість перед ТОВ «Європейське ощадне товариство» складала 693 755 019,99 гривень.

Згідно з даними оборотно-сальдової відомості по рахунку 3771 «Розрахунки з іншими дебіторами», встановлено що ТОВ «Девелоперська компанія «Каскад» списано ДТ заборгованість ТОВ «Європейське ощадне товариство» на всю суму заборгованості у розмірі 693 755 019,99 гривень.

У подальшому, виникла заборгованість по договорам відступлення права вимоги від 29 вересня 2023 року перед TOB «Інтер Вей Капітал».

При цьому, були отримані від ТОВ «Інтер Вей Капітал» по договору відступлення права вимоги в 2023 році грошові кошти в розмірі 59 000 000 грн., згідно платіжних доручень від 11.12.2023 №130 на суму 17 500 000 грн., від 27.12.2023 №131 на суму 18 000 000 грн., від 28.12.2023 №132 на суму 16 000 000 грн., від 29.12.2023 №132 на суму 7 500 000 гривень.

Станом на 31.12.2023 рахувалась дебіторська заборгованість по рахунку 3771 у розмірі 530691766,99 грн. перед ТОВ «Інтер Вей Капітал», строк погашення відповідно до договорів відступлення права вимоги 31.12.2024.

На підставі викладеного в Звіті про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2) за 2023 рік в рядку «Інші операційні доходи 2120» відобразило суму 589691766,95 грн., та в рядку «Інші операційні витрати 2180» відобразило суму 693 755 019,99 гривень.

У бухгалтерському обліку здійснено наступні проведення: ДТ 3771 КТ 71 на суму 589 691 766,95 гривень, (відображено доходи). ДТ 94 КТ 3771 на суму 693 755 019,99 гривень (списано дебіторську заборгованість на витрати).

У даному випадку, ТОВ «ДК «Каскад» було укладено договір №23-025 та договір №23-026 саме з метою отримання коштів внаслідок оплатного передання ТОВ «Інтер Вей Капітал» свого права грошової вимоги до боржника, а не з метою лише безпосереднього передання права вимоги, що узгоджується з вимогами п.п.2.1 п.2 Договору №23-025 та Договору №23-026.

При цьому, відповідач обгрунтовує свою позицію необхідністю відобразити неіснуючу дебіторську заборгованість у розмірі 693 755 019,99 грн. у той час, як за договорами вона обумовлена саме в розмірі 589 691 766,99 грн.

Так, договори про відступлення права вимоги містять обов`язок ТОВ «Інтер Вей Капітал» сплатити позивачу ціну відступленого права вимоги саме в розмірі 589 691 766,95 гривень.

Отже, підстави для відображення дебіторської заборгованості ТОВ «Інтер Вей Капітал» за договорами відступлення права вимоги на суму 693 755 019,99 грн у позивача відсутні.

У свою чергу, в бухгалтерському обліку позивача дебіторська заборгованість ТОВ «Інтер Вей Капітал» відображена на суму 589 691 766,99 грн, що відповідає розміру різниці між відступленням права вимоги згідно укладених договорів та наданням знижки (дисконту) від суми відступленого боргу у розмірі 104 063 253,04 грн.

Жодного доказу існування дебіторської заборгованості в розмірі 693 755 019,99 грн матеріали справи не містять.

Відповідно, твердження податкового органу про те, що позивач мав відобразити інші операції з ТОВ «Інтер Вей Капітал» ніж ті, що передбачені умовами договорів відступлення права вимоги не підтверджуються обставинами справи та наявними матеріалами справи.

Відтак, оскільки за укладеними договорами ТОВ «Інтер Вей Капітал» надало ТОВ «ДК «Каскад» послуги з фінансування під відступлення права грошової вимоги у розмірі 693 755 019,99 грн за плату у розмірі 589 691 766,95 грн, яка з боку ТОВ «ДК «Каскад» відбулась шляхом надання знижки (дисконту) від суми відступленого боргу у розмірі 104 063 253,04 грн, зазначене повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а саме статті 1077 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що витратами у даному випадку є вибуття активу, яким є вибуття у позивача дебіторської заборгованості ТОВ «Європейське ощадне товариство» в розмірі 693 755 019,99 грн, а доходом є збільшення активів, яким є набуття позивачем активу у вигляді дебіторської заборгованності ТОВ «Інтер Вей Капітал» в розмірі 589 691 766,95 грн.

Відображення в бухгалтерському обліку таких операцій призвело до перевищення витрат над доходом на суму 104 063 253,04 грн, що і було відображено в обліку у позивача.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до переконання про неправомірність спірних податкових повідомлень-рішень.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції невідповідають обставинам справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Каскад» - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоперська компанія «Каскад» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №2 від 14 жовтня 2024 року та № 2 від 14 жовтня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.Г. Попова

І.В. Штульман