Справа № 160/35820/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач 2, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, зарахувати ОСОБА_1 , до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи з 11.02.1987 по 01.09.1992 р., в «Софіївському управлінні групових водоводів» Апостолівського району, Дніпропетровської області, призначити та виплачувати пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України №1058 - IV від 09.07.2003 року « Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування» - з 24.10.2025 року;
Ухвалою суду від 22.12.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
В ухвалі суду від 22.12.2025 року відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Відповідно до ч. 5 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до п. 37 підрозділу 2 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.
Відповідно до п. 17 підрозділу 1 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 2 зареєстрований в Електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи".
Ухвала суду від 22.12.2025 року, якою відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 2 - 23.12.2025 року 04:00, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Копія позовної заяви та додатками була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 2 17.12.2025 року 15:30, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Станом на 23.02.2026 року (з урахуванням строку на поштове відправлення), відзив від відповідача 2 до суду не надходив.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 24.10.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 - IV від 09.07.2003 року.

Звернення було опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Після розгляду заяви відповідачем-1: Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №55 від 31.10.2025 року, в якому зазначено, що вік заявника 63 роки 0 місяців 20 днів. Також у рішенні вказано, що право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 29 років. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу від 22 років. Уразі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 2 цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу від 15 років. Згідно наданих документів страховий стаж становить 19 років 6 місяців 27 днів. Результати розгляду документів доданих до заяви : за доданими документами до страхового стажу не зараховано : - період роботи з 11.02.1987 по 1992 р., згідно довідки про підтвердження стажу від 04.08.2022 № Ж-348-349-2022, оскільки відсутні відомості по звільнення з роботи. Згідно акта перевірки від 14.04.2023 р., № 0400-011004-1/6355 не підтверджено факт звільнення з роботи. Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно ст. 26 Закону України « про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного страхового стажу.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №55 від 31.10.2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України №1058 - IV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування», позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі - Закон України №1058-IV).

Водночас, Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон України №1788-XII) відповідно до норм Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до ст.1 Закону України №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно із ч.1 ст.26 Закону України №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Частиною 2 ст.26 Закону України №1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Згідно із статтею 62 Закону України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року (далі Порядок № 22-1) встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком, в тому числі, додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи).

Відповідно до п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

З оскаржуваного позивачем рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №55 від 31.10.2025 року судом встановлено, що відповідачем-1 відмовлено у призначенні позивачу пенсії оскільки за доданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 , не зараховано період роботи з 11.02.1987 по 1992 р., згідно довідки про підтвердження стажу від 04.08.2022 № Ж-348-349-2022, оскільки відсутні відомості про звільнення з роботи. Згідно акта перевірки від 14.04.2023 р., №0400-011004-1/6355 не підтверджено факт звільнення з роботи. Враховуючи вищевикладене, рішення про відмову у призначенні пенсії було прийнято за відсутності необхідного страхового стажу.

Позивач у позовні заяві зазначив, що він не мав можливості надати оригінал трудової книжки про періоди роботи які не зараховані до страхового стажу у зв`язку з тим, що дана трудова книжка була знищена при пожежі. Наведені обставини відповідачем не заперечуються.

Отже, за відсутності трудової книжки чи записів у ній, підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З наданих до суду документів, які також надавались відповідачу-1 із заявою про призначення пенсії, судом встановлено наступне.

Відповідно до архівної довідки №Ж-348-349-2022 від 04.08.2022 року, виданої Виконавчим комітетом Апостолівської міської ради, в документах архівного фонду "Софіївське управління групових водоводів" Апостолівського району, Дніпропетровської області, в книгах наказів з особового складу зазначений ОСОБА_1 .

Витяг з наказу (мовою оригіналу):

"Приказ № 19-к от 11 февраля 1987 года: 3. Принять тов. ОСОБА_1 на Ленинский ЄД в должности компрессорщика по III розряду, по переводу с 11 февраля 1987 года. Основание: заявление тов. ОСОБА_1

Приказ № 20-к от 06 березня 1992 года: 2. Надати чергову відпустку оператору котельні Ленінської ЕД тов. ОСОБА_1 строком на 19 робочих днів з 30 березня по 20 квітня 1992 року включно. Відпустку надати за період роботи з 11 лютого 1991 року по 10 лютого 1992 року. Основа : заява тов. ОСОБА_1 , графік відпусток.

Довідка надана мовою оригіналу.

Підтвердити факт звільнення не має можливості, оскільки в книгах наказів за 1992 рік ОСОБА_1 не значиться.

Підстава: Ф34, оп.№1, книги наказів з особливого складу за 1987, 1992 рр.".

Згідно з архівною довідкою №Ж-550-551-2025 року від 20.10.2025 року, виданої Виконавчим комітетом Апостолівської міської ради, в документах архівного фонду "Софіївське управління групових водоводів" Апостолівського району, Дніпропетровської області, в відомостях на заробітну плату зазначений ОСОБА_1 . У довідці міститься інформація про нарахування позивачу заробітної плати у період з березня 1987 року по грудень 1991 року та розмір заробітної плати за цей період.

Відповідно до архівних довідок № Ж-348-349-2022 року від 04.08.2022 та №Ж-550-551-2025 від 20.10.2025 року, виданих Виконавчим комітетом Апостолівської міської ради, в документах архівного фонду "Софіївське управління групових водоводів" Апостолівського району, Дніпропетровської області, в відомостях на заробітну плату зазначений ОСОБА_1 . У довідці міститься інформація про нарахування позивачу заробітної плати у період з січня по серпень 1992 року (включно) та розмір заробітної плати за цей період.

Дослідивши надані позивачем документи суд дійшов висновку, що не враховані періоди роботи в «Софіївському управлінні групових водоводів» Апостолівського району, Дніпропетровської області, з 11.02.1987 по 31.08.1992 р. (включно), підтверджуються наданими позивачем архівними довідками.

Підтвердженням факту роботи позивача в спірний період 1987-1992 слугує архівна довідка №Ж-348-349-2022 від 04.08.2022 року та архівні довідки №Ж-550-551-2025 від 20.10.2025 року, № Ж-348-349-2022 року від 04.08.2022 року про нарахування позивачу заробітної плати за 1987-1992 роки.

Окрім того, відповідач-1 в оскаржуваному рішенні не піддає сумніву період роботи позивача з 11.02.1987 по 31.08.1992 р., а не зарахував цей період роботи позивача та загального трудового та страхового стажу лише з формальної підстави відсутність відомостей про звільнення з роботи.

На думку суду, підтвердженням того, що позивача було звільнено з займаної посади у вересні 1992 р. слугує архівна довідка № Ж-348-349-2022 від 04.08.2022 про нарахування заробітної плати за 1992 рік, по серпень місяць 1992 року включно, починаючи з вересня 1992 року заробітна плата позивачу в «Софіївському управлінні групових водоводів» Апостолівського району, Дніпропетровської області не нараховувалась.

Суд наголошує на тому, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення документації, оформлення наказів, їх зберігання тощо. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його документах, виданих відповідальними особами.

Водночас, територіальні органи Пенсійного фонду мають право вимагати документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, проте такими правами відповідач-1 не скористався, доказів протилежного до суду не надано.

Крім того, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17.

На підстави вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідач-1 відмовив позивачу в зарахуванні до загального трудового та страхового стажу період роботи з 11.02.1987 по серпень 1992 р. (включно), без належного дослідження усіх обставин та наданих позивачем документів, тому така відмова є необґрунтованою та безпідставною, а відповідний період роботи позивача підлягає зарахуванню до його загального трудового та страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області№ 55 від 31.10.2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування» №1058-IV від 09.07.2003 року є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового та страхового стажу періоди роботи з 11.02.1987 р. по серпень 1992 (включно) в «Софіївському управлінні групових водоводів» Апостолівського району, Дніпропетровської області.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, згідно статті 26 Закону України №1058 - IV від 09.07.2003 року « Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування» - з 24.10.2025 року, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Статтею 58 Закону України №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена Третім апеляційний адміністративним судом у постановах від 13 жовтня 2021 року у справі №160/17081/20, від 12 листопада 2021 року у справі №160/2493/21.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, як зазначалося вище, 24.10.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 - IV від 09.07.2003 року.

Хоча зазначена вище заява відсутня в матеріалах справи, однак це питання не є спірним.

Крім того, про факт звернення позивача саме 24.10.2025 року зазначено в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи те, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, а також визначати розмір пенсії, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, згідно статті 26 Закону України №1058 - IV від 09.07.2003 року « Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування» - з 24.10.2025 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2025 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

Щодо суб`єкта владних повноважень, якого слід зобов`язати зарахувати спірний період роботи позивача та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до територіальних підрозділів Пенсійного фонду України із заявами про призначення пенсії.

За наслідком розгляду останньої заяви позивача від 24.10.2025 року ГУ ПФУ в Запорізькій області було прийнято рішення №55 від 31.10.2025 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування» за відсутності необхідного страхового стажу. За результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу позивача відповідачем-1 не зараховано період роботи з 11.02.1987 по 1992 р., згідно довідки про підтвердження стажу від 04.08.2022 № Ж-348-349-2022, оскільки відсутні відомості по звільнення з роботи.

Отже, наведені вище обставини, стали підставою для останньої відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі яка розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 24.10.2025 року за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини протиправного не зарахування відповідачем-1 до страхового стажу позивача період його роботи з 11.02.1987 р. по серпень 1992 р. (включно) в «Софіївському управлінні групових водоводів» Апостолівського району, Дніпропетровської області, з огляду на зміст рішення відповідача-1 №55 від 31.10.2025 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, у даному випадку належним захистом порушеного права є зобов`язання саме ГУ ПФУ в Запорізькій області вчинити дії зобов`язального характеру.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 року у справі №460/172257/23.

Крім того, висновки про те що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії викладені у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025 року у справі №160/28068/24, від 22.04.2025 року у справі №160/27214/24, від 12.06.2025 року у справі №160/27888/24, від 20.06.2025 року у справі №160/27767/24, від 20.08.2025 року у справі №160/6879/25, від 14.10.2025 року у справі №160/8070/25, якими рішення суду першої інстанції були змінені в частині дії зобов`язального характеру.

Отже, належним способом захисту та відновлення порушених прав позивача, на думку суду, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Запорізькій області зарахувати спірний періоди роботи позивача до загального трудового та страхового стажу та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 24.10.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

Інші доводи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи та норми права, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69057, Запорізька область, м.Запоріжжя, проспект Соборний, 158 б), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №55 від 31.10.2025 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України №1058 - IV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового та страхового стажу період роботи з 11.02.1987 р. по серпень 1992 р. (включно) в «Софіївському управлінні групових водоводів» Апостолівського району, Дніпропетровської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2025 року про призначення пенсії за віком, на підставі статті 26 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування», з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.02.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса