Справа № 160/32678/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до ОСОБА_1 про стягнення вартості неповернутого майна,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена засобами поштового зв`язку позовна заява Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі позивач, Департамент) до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) вартість неповернутого майна у розмірі 38 509 (тридцять вісім тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 26 коп.
З метою встановлення місця проживання або перебування відповідача ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судом здійснено запит в Єдиному державному демографічному реєстрі.
Згідно із відповіді за №2095050 від 05.12.2025 р. з Єдиного державного демографічного реєстру, адресою реєстрації відповідача є: АДРЕСА_3 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.
Ухвала суду від 22.12.2025 р. була направлена на адресу реєстрації відповідача засобами поштового зв`язку, проте 13.01.2026 р. на адресу суду повернувся конверт з відміткою працівників поштової служби щодо невручення відправлення з огляду на відсутність адресата за вказаною адресою.

Ухвала суду є видом судового рішення (ст. 241 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а відповідно до пункту 5 частини 6 статті 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, згідно з частиною 11 статті 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Як наслідок, застосовуючи по аналогії закону до спірних правовідносин ч. 11 ст. 126 КАС України, ч. 1 ст. 131 КАС України, ст. 130 КАС України враховуючи, що направлену відповідачеві копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 р. повернуто до суду з незалежних від суду причин, відповідач вважається таким, що був належно повідомлений про розгляд справи.

Крім того до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 23.10.2019 р. по справі №804/575/18, від 21.06.2022 р. у справі №215/2902/21, від 17.08.2022 р. у справі №215/761/21, від 10.11.2022 р. у справі №215/1829/21, від 28.03.2023 р. по справі №215/3604/20.

Також, судом, з метою повідомлення учасників даної справи про відкриття провадження, розміщено відповідне оголошення на офіційному сайті Судова влада України.

В ухвалі суду від 09.12.2025 р. відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідач правом на подання відзиву на позов та/або пояснень по суті справи не скористався. З клопотанням про продовження строку на надання відзиву та/або пояснень по суті спору не звертався.

При цьому, примірник позовної заяви (як первісної, так уточненої) з додатками направлено позивачем на адресу відповідача шляхом поштового зв`язку, про що свідчить описи до вкладення поштового відправлення за №553 та за №393, скріплені печаткою та підписами працівників поштової служби (АТ «Укрпошта»).

Відповідач у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, відзив на позов суду не надав, як і не надав доказів правомірності невідшкодування вартості за отримані ним матеріальні цінності загальною вартістю 38 509, 26 грн., або доказів на підтвердження такого відшкодування.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 26.03.2024 р. по 13.10.2025 р. проходив службу на посаді поліцейський взводу №3 роти №3 штурмового батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №3 у званні сержанта поліції.

Згідно з витягом з наказу Департаменту за №892 о/с від 13.10.2025 р. «По особовому складу» сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу №3 роти №3 штурмового батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №3 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як стверджує позивач, у зв`язку зі звільненням з місця служби відповідач не повернув матеріальні цінності які було останнім отримано у тимчасове користування, а саме:

-тактичний ліхтар Nitecore P23і (номенклатурний номер: НОМЕР_3 , первісна вартість: 4930,00 грн.) 1 шт.;

- тактичний ліхтар Nitecore NU43 (номенклатурний номер: НОМЕР_4 , первісна вартість: 2500,00 грн.) 1 шт.;

- рюкзак (згідно технічної специфікації товару) (номенклатурний номер: 11130565, первісна вартість: 5524,26 грн.) 1 шт.;

- аптечка медична індивідуальна поліцейського (підрозділу особливого призначення) відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України №396 від 20.05.2016 р., сертифікат відповідності №R3M 145 115 В4 (номенклатурний номер: , первісна вартість: 3060,00 грн.) 1 шт.;

- гідратор Camelbak із полімерною вставкою, 3 літри СООТ (номенклатурний номер: , первісна вартість: 1550,00 грн.) 1 шт.;

- мішок спальний (номенклатурний номер: 131201878, первісна вартість: 2000,00 грн.) 1 шт.;

- тактичний каремат розкладний 6-секційний (номенклатурний номер: , первісна вартість: 975,00 грн.) 1 шт.;

- активні навушники Sordin Supreme Pro X із заднім тримачем (номенклатурний номер: 5, первісна вартість: 10 820, 00 грн.) 1 шт.;

- протигаз МГ-213/2У з фільтром ФП-5 (номенклатурний номер: 111601829, первісна вартість: 1750,00 грн.) 1 шт.;

- комплект наколінників-налокітників із м`яким балістичним пакетом «Кіборг» (номенклатурний номер: , первісна вартість: 5400,00 грн.) 1 шт.

Факт отримання відповідачем вищезазначених матеріальних цінностей підтверджується карткою обліку №0212506 матеріальних цінностей, виданих в індивідуальне тимчасове користування, роздавальними відомостями №3/14 №83/14, №85/1/14, №92/14, №93/14, карткою обліку озброєння, а також актом прийому-передачі матеріальних цінностей.

Згідно довідки про балансову вартість основних засобів станом на 01.10.2025 р. за №297 від 02.10.2025 р. первісна вартість не повернутих відповідачем матеріальних цінностей становить 38 509, 26 грн.

Департаментом складено та направлено відповідачу засобами поштового зв`язку лист від 08.10.2025 р., в якому ОСОБА_1 повідомлено про необхідність повернення вищезазначених матеріальних цінностей до 20.10.2025 р.

Згідно офіційних даних з АТ «Укрпошта» відповідач у справі вищезазначений лист позивача не отримував (поштове відправлення «577») повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання).

Доповідною запискою заступник начальника відділу логістики УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» майор поліції Коржинський Андрій Віталійовича від 20.10.2025 р. №30062-2025 повідомив позивача про те, що поліцейський взводу №3 роти №3 штурмового батальйону №2 полку УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з місця служби не повернув відповідні матеріальні цінності.

Враховуючи викладене, Департамент звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача вартість неповернутих матеріальних цінностей у розмірі 38 509, 26 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 р. (далі Закон №580-VIII, який застосовується в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону №580-VIII визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положеннями частини 1 статті 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина 2 статті 19 Закону №580-VIII).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (стаття 56 Закону №580-VIII).

Відповідно до статті 60 Закону №580-VIII, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За загальним правилом, під час вирішення справ даної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Разом з тим, оскільки у Законі №580-VIII відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським при виконанні ним службових обов`язків, то до спірних правовідносин мають бути застосовані положення інших нормативно-правових актів.

Таким чином, на правовідносини в цій справі поширює свою дію Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" №160-IX від 03.10.2019 р. (далі Закон №160-ІХ), який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

У відповідності до статті 2 Закону №160-ІХ, його дія поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Пунктом 4 статті 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно частиною 1 статті 3 згаданого вище Закону, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону №160-ІХ, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

У відповідності до статті 7 Закону №160-ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Стаття 8 Закону №160-ІХ визначає, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Частиною 1 статті 10 Закону №160-ІХ також визначено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Стаття 13 Закону №160-ІХ визначає, що стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення. Розмір шкоди, що перевищує суму можливих відрахувань із винної особи, може бути списаний у встановленому законодавством порядку.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним.

У підпункті 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Суд звертає увагу, що доказів видачі наказу командиром Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню, у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування, позивачем до суду не надано, матеріали справи такого не містять.

Закон №160-ІХ визначає виключні підстави, які дозволяють здійснити стягнення завданої шкоди в судовому порядку:

- відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування;

- відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування. Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування;

- у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом;

- у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Позивачем не надано до суду доказів, а судовим розглядом не встановлено наявності жодної із перелічених у вказаній вище нормі Закону обставин для матеріальної відповідальності відповідача у справи, тому суд переконаний, що відсутні підстави для застосування до відповідача матеріальної відповідальності у судовому порядку та стягнення з останнього коштів.

Також суд звертає увагу, що згідно листа від 08.10.2025 р. відповідачу вказано про необхідність повернення матеріальних цінностей у строк до 20.10.2025 р., проте поштове відправлення повернуто відправнику 30.10.2025 р. за закінченням терміну зберігання, про що свідчать відомості з офіційного сайту АТ «Укрпошта».

Отже, наведене свідчить про те, що відповідач вищезазначений лист позивача не отримував, а тому не міг знати про необхідність повернення матеріальних цінностей.

При цьому, повернення листа позивача на його адресу без вручення відповідачу не може розцінюватись судом як відмова відповідача повернути позивачу матеріальні цінності.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та наданих до матеріалів справи письмових доказів, суд дійшов висновку про наявність сукупності підстав для відмови у задоволенні позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до ОСОБА_1 про стягнення вартості неповернутого майна, - відмовити.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.02.2026 р.

Суддя О.М. Неклеса