Справа № 440/13699/25
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 лютого 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/13699/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Проскурні Я.О.,

представником заявника Бордюга С.Д.,

представником позивача Боганченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви представника Акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про відстрочення виконання судового рішення у справі № 440/13699/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій,, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Акціонерного товариства «Авто КрАЗ» в якому просив:

- стягнути з відповідача на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 4659371,27 грн невідшкодованої суми витрат на виплату і доставку пенсій, призначених за Списком №1 (1686990,45 грн) та за Списком №2 (2972380,82 грн).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій - задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області невідшкодовану суму витрат на виплату і доставку пенсій за січень - вересень 2025 року, призначених за списком №1 в розмірі 1686990,45 грн (один мільйон шістсот вісімдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень 45 копійок) та призначених за списком №2 в розмірі 2972380,82 грн (два мільйони дев`ятсот сімдесят дві тисячі триста вісімдесят гривень 82 копійки).

02 січня 2026 року через підсистему "Електронний суд" надійшла заява представника Акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про розстрочку виконання судового рішення у справі № 440/13699/25.

В обґрунтування такої заяви відповідач зазначає, що відповідач є частиною ОПК і відповідно є першочерговою ціллю для агресора, підтверджується непоодинокими обстрілами підприємства. Зокрема, 23.12.2025 року внаслідок атаки ворожого БПЛА та спричиненої ним пожежі, було зруйновано один з основних цехів виробництва. Наразі Товариством вчиняються усі можливі дії, спрямовані на ліквідацію руйнувань та відновлення виробництва, що в свою чергу, вимагає значних фінансових витрат. Іншою обставиною, що має безпосередній вплив на роботу Товариства є щоденні і тривалі повітряні тривоги загрози повітряних ударів. Відповідно до внутрішнього наказу по Товариству, працівники під час спрацювання сигналу «Повітряна тривога» мають залишити робочі місця та направитись до бомбосховищ. Основним пріоритетом, беззаперечно, є саме безпека працівників, навіть якщо це впливає на кількість роботи під час виконання державних контрактів із чіткими строками здачі готової продукції. Тобто, діяльність Відповідача значно ускладнюється у зв`язку із постійними обстрілами та/або загрозами обстрілу, що також має вплив на загальний фінансовий стан Товариства. Отже, діяльність Товариства в умовах дії воєнного стану, перебування під постійними загрозами життю працівників та майну Товариства, а також безпосереднього ураження Відповідача засобами повітряного нападу ворогом є надзвичайною ситуацією, що має враховуватися судом при розгляді дійсної заяви. Крім того, зазначено, що АТ «АвтоКрАЗ» перебуває у скрутному фінансовому становищі з 2008 року, більшість боргів утворились за період до відчуження акцій Товариства на користь держави (до 07.11.2022), минулі борги мають безпосередній зв`язок із теперішніми боргами і можливістю виконання поточних зобов`язань, тому це є об`єктивною обставиною щодо можливості своєчасного виконання зобов`язань Товариством за нинішнього управління.

Ухвалою суду від 15.01.2026 заяву призначено до розгляду у судовому засіданні.

Сторони про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Представник заявника у судовому засіданні підтримала заяву.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та подану заяву, суд встановив таке.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Згідно з частиною першою статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частиною третьою статті 378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до частини четвертої статті 378 КАС України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи-тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд зазначає, що наведені норми не містять конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Указана норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або не доведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).

При цьому, питання розстрочення або відстрочення рішення суду знаходяться в площині процесуального права.

Під час розгляду заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізує за власними переконанням, з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому, таке розстрочення здійснюється виключно у виняткових випадках, за умови, що суд установить наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо).

У постанові від 06.12.2019 у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Оцінюючи доводи заяви про відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але і його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30.01.2020 у справі №819/150/17).

У рішенні від 27.11.2008 у справі №1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци 2, 3 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення 27.11.2008 у справі №1-37/2008).

У рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ Кечко проти України (заява №63134/00, пункти 23, 26) та Ромашов проти України (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

При розгляді заяв або клопотань щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

При цьому, заявником не надано до суду безумовних доказів на підтвердження обставин, що заважають виконати рішення суду.

Посилання відповідача на довготривалі повітряні тривоги не можуть бути основною причиною для відстрочення виконання рішення суду, оскільки зазначені обставини не носили постійного, безперервного характеру.

Посилання відповідача на атаку 23.12.2025 ворожого БПЛА та спричиненої ним пожежі, внаслідок якої було зруйновано один з основних цехів виробництва, суд також оцінює критично, оскільки на підтвердження вказаного відповідачем не додано належних доказів.

З приводу залучення доповіді начальника Центрального територіального відділу безпеки військової служби про пожежу, що сталося в АТ «АвтоКрАЗ» від 23.12.2025 вбачається, що пожежа дійсно мала місце у будівлі цеху зварювання та фарбування, водночас, відповідно до пункту 22 вказаної доповіді, вищезазначена будівля врятована, що суперечить твердженню відповідача про те, що вказана будівля є зруйнованою.

Крім того, жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо ліквідації руйнувань та відновлення виробництва, що вимагають значних фінансових витрат до суду не надано.

Також до суду не надано доказів щодо товариство перебуває у скрутному фінансовому становищі, що унеможливлює виконання рішення суду.

Таким чином, заявник не навів жодних належних обґрунтувань в частині відстрочення виконання рішення суду у адміністративній справі №440/13699/25.

Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень має з урахуванням поточних умов вишукувати заходів для найшвидшого поновлення прав позивача, а відстрочення виконання рішення суду призведе до необґрунтованого та невизначеного у часі продовження порушення законних прав та інтересів позивача.

Крім того, заява не містить підстав для висновку, що після завершення терміну відстрочення рішення суду буде виконано, що нівелює значення інституту судового захисту прав громадян.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Авто КрАЗ» про відстрочення виконання судового рішення у справі №440/13699/25.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 378 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника Акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про відстрочення виконання судового рішення у справі № 440/13699/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 23.02.2026.

Суддя С.С. Бойко