Справа № 500/4361/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 500/4361/23

адміністративне провадження № К/990/7147/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Білак М. В.,

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року (головуючий суддя Подлісна І.М.,) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року (головуючий суддя Бруновська Н.В., судді: Хобор Р.Б., Шавель Р.М.),

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність стосовно неповного нарахування та виплати збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди, у відповідності до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за грудень 2022 року та січень 2023 року,

-зобов`язати нарахувати та виплатити у відповідності до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", збільшення додаткової винагороди, з врахуванням сплати податків і зборів, за 22 доби грудня 2022 року та за 17 діб січня 2023 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він вважає протиправними дії (бездіяльність) Військової частини НОМЕР_1 стосовно неповного нарахування та виплати йому додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі- Постанова № 168), за грудень 2022 року та за січень 2023 року, що призвело до її зменшення на 86743,54 грн. Просить врахувати, що першим заступником начальника загону - начальником штабу підполковником Новаком керівнику відповідача подано рапорти з клопотанням про виплату додаткової винагороди (збільшеної додаткової винагороди) за час виконання завдань в бойових умовах (на час воєнного стану) особовому складу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що залучався до безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у розмірі по 70000 грн. на місяць на одного військовослужбовця, пропорційно кількості діб проходження служби та виконання, завдань в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема позивачу за 31 добу в грудні 2022 року та за 17 діб у січні 2023 року.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника групи бойового управління відділу бойового управління (командного пукту) штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ), та з 13.03.2022 приймає безпосередню участь у бойових діях, забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 12.07.2023 № 12/1783.

За грудень 2022 року та січень 2023 року додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. на місяць виплачена позивачу, відповідно до положень Постанови № 168.

Відповідно до бойових розпоряджень ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що з 01 грудня по 31 грудня 2022 року, з 01 по 05 січня та з 20 по 31 січня 2023 року, ОСОБА_1 щоденно приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у першому ешелоні оборони у складі оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " Об`єднаних сил у східній частині Донецького операційного району.

Перший заступник начальника загону - начальник штабу підполковник ОСОБА_2 подав керівнику Військової частині НОМЕР_1 рапорти (вх. №101р. від 04.01.2023 та вх. №3992 від 10.03.2023) з клопотанням про виплату додаткової винагороди (збільшеної додаткової винагороди) за час виконання завдань в бойових умовах (на час воєнного стану) особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що залучався до безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у розмірі по 70 000 грн. на місяць на одного військовослужбовця, пропорційно кількості діб проходження служби та виконання завдань в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема ОСОБА_1 за 31 добу в грудні 2022 року та за 17 діб у січні 2023 року.

Однак, 27.01.2023 відповідач, відповідно до наказу по ІНФОРМАЦІЯ_1 №13-ОС від 08.01.2023р. "Про виплату додаткової винагороди", виплатив позивачу лише 20017,74 грн., що відповідає лише 9 добам проходження служби та виконання завдань в районах ведення воєнних (бойових) дій у грудні 2022 року .

Натомість, за січень 2023 року, наказ, щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 збільшення додаткової винагороди до 70 000 грн., не видавався, відповідно така винагорода не нараховувалась і не виплачувалась.

Оскільки, Військовою частиною НОМЕР_1 не в повному обсязі позивачу нарахована та виплачена збільшена додаткова винагорода за 22 доби грудня 2022 року, та за 17 діб січня 2023 року, він звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправними бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неповного нарахування та виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану" за грудень 2022 року та січень 2023 року .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100 000 грн. додаткову винагороду у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за 22 доби грудня 2022 року та 17 діб січня 2023 року.

Приймаючи такі судові рішення по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали про те, що позивач має право на отримання збільшеної додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач, відповідно до бойових розпоряджень по ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 по 31 грудня 2022 року, з 01 по 05 та з 20 по 31 січня 2023 року, щоденно приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у першому ешелоні оборони у складі оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " Об`єднаних сил у східній частині Донецького операційного району, що підтверджується рапортами першого заступника начальника загону - начальника штабу підполковника ОСОБА_2 вх. №101р від 04.01.2023 та вх. №3992р від 10.03.2023, то відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу збільшення додаткової винагороди до 70000 грн. пропорційно кількості діб проходження служби та виконання, завдань в районах ведення воєнних (бойових) дій у грудні 2022 року та січні 2023 року.

Також, суд першої інстанції врахував те, що відповідачем частково (за 9 діб) здійснено виплату збільшеної додаткової винагороди, передбачену Постановою №168, а тому повинен був нарахувати та виплатити позивачу збільшену додаткову винагороду за 22 доби грудня 2022 року та за 17 діб січня 2023 року.

До того ж суд першої інстанції вказав, що територіальні громади Донецької та Луганської областей є територіальними громадами, які віднесені до територій, на яких ведуться (велись) бойові дії (територій можливих бойових дій), тому як вони віднесені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за N 1668/39004 (зі змінами).

Суд апеляційної інстанції підтримав рішення суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на отримання збільшеної додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови №168, в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ВЧ НОМЕР_1 звернулася до Верховного Суду із цією касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (суддя-доповідач Губська О. А., судді: Білак М. В., Мацедонська В. Е.) від 01 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 11 грудня 2024 року (у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Губської О.А.)визначено склад суду: Мацедонська В.Е. (головуючий суддя), Мартинюк Н. М.., Мельник-Томенко Ж.М.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 18 лютого 2026 року (у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк Н.М.) визначено склад суду: Мацедонська В. Е. (головуючий суддя), Мельник-Томенко Ж. М., Білак М. В.

V. Касаційне оскарження

У касаційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України") у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 1 Постанови № 168.

Касатор підкреслив, що у цій справі ключовим є питання підтвердження однієї із умов виплати збільшеної додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, а саме порядок підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, на що суди попередніх інстанцій, на переконання ВЧ НОМЕР_1 , не звернули увагу.

Скаржник наполягав на тому, що позивач не перебував в зоні активних бойових дій, він виконував обов`язки в населених пунктах, які не знаходяться на території між позиціями сил оборони та позиціями військ агресора, позаяк на відміну від наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.01.2023 № 1 "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій", яким визначено райони ведення воєнних (бойових) дій з 01.12.2022 по 31.12.2022 (зокрема, Луганська та Донецька області), у наказі Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 № 26 "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій" визначено райони ведення воєнних (бойових) дій з 01.01.2023 по 31.01.2023, конкретизовано територіальні громади вказаних областей, в яких велись воєнні (бойові) дії, зокрема у Краматорському районі Донецької області до районів ведення бойових дій віднесено лише Лиманську міську територіальну громаду та Константинівську міську територіальну громаду.

Окрім того, скаржник наголошує, що довідка від 10 лютого 2023 року за № 12/487 не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки в ній зазначено, що позивач з 24.02.2022 по теперішній час, безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях, однак не свідчить про фактичну участь у відповідних заходах, оскільки вона не містить конкретних проміжків часу, в яких позивач приймав безпосередню участь у бойових діях та заходах, що передбачені пунктом 1 постанови №168, не вказані підстави видачі, зокрема, бойові розпорядження, журнал службово-бойових дій та рапорт.

Також, на думку скаржника суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку що достатньо лише факту обліку в Журналі службово-бойових дій бойових розпоряджень, необхідний взаємозв`язок між виконаними бойовими завданнями позивачем на підставі бойових розпоряджень, з подальшим фіксуванням в розділі 2 Журналу службово-бойових дій та як наслідок подання рапорту командиром підрозділу. Тільки в такому взаємозв`язку позивач набуде права на отримання збільшеної додаткової винагороди, передбаченою Постановою 168 та наказом 628 АГ.

Витяги з Журналу службово-бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 лютого 2022 року № 2-ДСК, які знаходяться в матеріалах справи підтверджують вогневі ураження об`єктів інфраструктури міста Краматорська в грудні 2022 року.

Витяги з Журналу службово-бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 лютого 2022 року № 2-ДСК, які б підтвердили факт безпосередньої участі позивача в грудні 2022 року та січні 2023 року у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, у відповідача відсутні.

Окрім того, обов`язковою умовою (у сукупності з іншими умовами) для виплати додаткової винагороди є перебування в районі ведення бойових дій, що для січня 2023 року не було виконано.

Водночас представник позивача у своєму відзиві вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 6, частина перша статті 14 Закону України від 03 квітня 2003 року № 661-IV "Про Державну прикордонну службу України" (далі - Закон № 661-IV) визначає, що Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, до особового складу якої входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Згідно зі статтею 16 цього Закону № 661-IV умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII, дія якого, в силу приписів пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За приписами частини другої статті 9 Закону № 2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжується.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова № 168, пунктом 1 якої (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2022 року № 1146, яка застосовується з 01 вересня 2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

З метою виконання вимог Постанови № 168 та з метою врегулювання виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано наказ від 30 липня 2022 року № 392/0/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168" (далі - Наказ № 392-АГ).

Так, згідно з пунктом 1 Наказу № 392-АГ військовослужбовцям, крім випадків, передбачених цим наказом, які проходять військову службу в Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управліннях, органах охорони державного кордону, загонах морської охорони (у тому числі строкову), навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення (далі органи Держприкордонслужби) з дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби (у зв`язку із звільненням з військової служби) на період дії воєнного стану щомісячно здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі до 30 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідно до законодавства України обов`язків військової служби. Додаткова винагорода збільшується до 100 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до пункту 4 Наказу № 392-АГ підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:

1) бойового наказу (бойового розпорядження);

2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Пунктом 5 Наказу № 392-АГ передбачено, шо для військовослужбовців, відряджених до органів військового управління Держприкордонслужби, окрім документів, зазначених у пункті 4 цього наказу, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, додатково підтверджується довідкою за формою, наведеною у додатку 1 до цього наказу, що видається начальником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії та, до якого для виконання і завдань відряджені військовослужбовці, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі. Для військовослужбовців Держприкордонслужби, які відряджені до органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, у підпорядкування яких вони передані, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, підтверджується довідкою, виданою керівником відповідного органу військового управління, з відображенням у ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця. У довідках, передбачених цим пунктом, обов`язково мають зазначатися відомості про підтверджуючі документи, передбачені пунктом 4 цього наказу.

Згідно з пунктом 11 Наказу № 392-АГ склад органів і підрозділів Держприкордонслужби, які беруть (брали) участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій, визначаються щомісячно наказом Адміністрації Держприкордонслужби відповідно до рішень (наказів, директив, розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України. Інформація про військовослужбовців, відряджених з інших органів та підрозділів Держприкордонслужби, дні їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, подаються начальниками органів Держприкордонслужби (органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до 5 числа щомісячно (у поточному місяці за попередній) в органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу, за формою, наведеною у додатку 2 до цього наказу.

Виплата військовослужбовцям додаткової винагороди здійснюється щомісяця (у поточному місяці за попередній) на підставі наказів начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників (командирів). До наказу про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру до 100 тисяч гривень на місяць, в обов`язковому порядку додаються узагальнені дані, отримані з документів, передбачених пунктами 4-6 цього наказу (пункт 12 Наказу № 392-АГ).

09 грудня 2022 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано наказ № 628/8/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168" (далі - Наказ № 628-АГ), який застосовується з 01 грудня 2022 року та в подальшому врегульовував порядок і умови здійснення виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди під час дії воєнного стану, та пунктом 8 якого передбачено, що інформація про військовослужбовців, відряджених з інших органів та підрозділів Держприкордонслужби, дні їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, подаються начальниками органів Держприкордонслужби (органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до 5 числа щомісячно (у поточному місяці за попередній) в органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу, за формою, наведеною у додатку 2 до цього наказу.

VІІ. Висновки Верховного Суду

У силу положень частини першої статті 341 КАС України перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.

При цьому, згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування норм права.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Спір у цій справі виник у зв`язку з реалізацією положень Постанови № 168, а саме: право позивача на отримання збільшеної виплати додаткової винагороди до 70000 грн за грудень 2022 року та січень 2023 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Системний аналіз норм Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-XII) свідчить, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини і громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими Конституцією України та законами України, з урахуванням особливостей, установлених цим законом та іншими нормативно-правовими актами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана з захистом Батьківщини, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. При цьому, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Так, у частині другій статті 9 Закону № 2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Тобто, згаданими вище нормами законодавства військовослужбовцям встановлені пільги, гарантії та компенсації, у тому числі у вигляді надбавок, доплат, винагород, премії, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, і таке право військовослужбовця не може бути порушеним та обмеженим. Водночас, передумовою для реалізації такого права є дотримання певного порядку (процесу).

Однією з підстав відкриття касаційного провадження у цій справі є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права: пункту 1 постанови № 168 в частині (що стосуються осіб які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Із змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що суди попередніх інстанцій при вирішенні цього спору виходили з того, що Наказ № 628-АГ, який регулював порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби протягом спірного періоду (01.12.2022 - 31.01.2023), містить додаткову умову, з якою пов`язано право військовослужбовців на отримання збільшеної додаткової винагороди за безпосередню участь у заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а саме "за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником", яка не передбачена положеннями Постанови № 168, а тому на підставі частини третьої статті 7 КАС України, яка визначає загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, вважали за необхідне в частині визначення понять "участь у бойових діях та заходах" застосувати положення Постанови № 168.

Верховний Суд погоджується із цими висновками суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Пункт 2-1 Постанови № 168, надає керівникам відповідних міністерств та державних органів повноваження визначати порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої цією постановою, але не підстави для набуття військовослужбовцем права на таку винагороду.

Під "умовами" слід розуміти встановлення необхідних обставин, які уможливлюють виплату військовослужбовцям означеної додаткової винагороди.

Під "порядком" слід розуміти визначення певної послідовності, черговості, способу виконання, методу здійснення відповідних нарахувань та виплат.

Ані умови, ані порядок виконання повноважень не можуть змінювати (обмежувати чи розширювати) підстави для виконання цих повноважень, тим більше, якщо ці підстави встановлені актом вищої юридичної сили.

Частина перша статті 9 Закону № 2011-XII містить безумовне застереження про те, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Постановою № 168, з урахуванням умов та характеру військової служби "на період дії воєнного стану", визначено підстави для нарахування та виплати військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям Держприкордонслужби) підвищеної (до 100.000 грн) додаткової винагороди (тобто підстави набуття військовослужбовцем права на таку винагороду), а саме:

1) безпосередня участь у бойових діях;

2) забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах їх [бойових дій] ведення (здійснення).

Отже, обидві підстави визначаються діяльністю військовослужбовця щодо виконання поставлених йому завдань відповідного змісту. При цьому перший із цих видів діяльності передбачає обов`язкову участь у бойових діях (бойовому зіткненні з противником), тоді як другий спрямований на забезпечення здійснення відповідних заходів у певних районах, де проводяться такі заходи, тобто орієнтований на відповідну територію, що не вимагає (хоча й не виключає) участі у бойових зіткненнях з противником.

Враховуючи наведене, умови виплати підвищеної додаткової винагороди слід розуміти як визначення переліку документів, які підтверджують наявність підстав, а порядок - процедуру виконання відповідних дій щодо розгляду документів, призначення та виплати винагороди або відмови у її призначенні (якщо відсутні або не підтверджені підстави відповідно до встановлених умов).

Резюмуючи наведене, Суд доходить висновку, що відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168, керівникам відповідних міністерств та державних органів, до складу (підпорядкування) яких входять військовослужбовці, доручено конкретизувати умови і порядок виплати додаткової (у тому числі підвищеної) винагороди, тобто спосіб документального підтвердження і процедуру (порядок діяльності уповноважених органів чи посадових осіб) виплати винагороди, однак не підстави для набуття права на таку винагороду, оскільки ці підстави визначені Постановою № 168 як актом вищої юридичної сили порівняно з актами органів, уповноважених цією Постановою.

На виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та пункту 2-1 Постанови № 168 Адміністрація Держприкордонслужби послідовно видала Накази від 30.07.2022 № 392-АГ та від 09.12.2022 № 628-АГ, у яких визначила конкретизований перелік бойових дій та заходів у районах ведення бойових дій, із виконанням яких, пов`язано право військовослужбовців на отримання підвищеної додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168. Необхідно констатувати, що більшість із цих конкретизованих заходів, включених до означених переліків, доповнені вимогою "за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником".

За цих обставин визначений Адміністрацією Держприкордонслужби перелік заходів не розрізняє двох видів діяльності, встановлених Постановою № 168, з яких лише перший (безпосередня участь у бойових діях) передбачає безпосереднє зіткнення з противником; водночас у багатьох випадках якісне виконання завдання, що належить до другого виду, не вимагає (але й не виключає) вступу у безпосереднє зіткнення з противником.

Отже, доповнення обставин, які визначають підставу виникнення у військовослужбовців права на таку винагороду у зв`язку із "забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах їх [бойових дій] ведення (здійснення)" вимогою її поєднання із "вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником" є по суті не умовами нарахування та виплати підвищеної додаткової винагороди, а зміною підстав, встановлених Постановою № 168 для набуття військовослужбовцем права на підвищену додаткову винагороду, що фактично є звуженням обсягу таких підстав актом нижчої юридичної сили порівняно з актом, яким такі підстави встановлено [Постанова № 168].

Наведене дозволяє Суду дійти висновку, що доповнення підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, які визначають право військовослужбовців на підвищену додаткову винагороду, вимогами "безпосереднього зіткнення з противником" та "вогневого ураження", коли це не обумовлено природою відповідних бойових завдань, таких як забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах їх (бойових дій) ведення (здійснення), порушує вимогу, щоб акти нижчої юридичної сили не суперечили актам вищої сили. У випадку виникнення такої колізії загальновизнаним способом її вирішення є надання переваги акту вищої юридичної сили.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 560/3312/23, від 07 травня 2025 року у справі № 240/5382/23, який є застосовним і до правовідносин у цій справі.

За обставинами цієї справи, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач в період дії воєнного стану відповідно до бойових розпоряджень по ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 по 31 грудня 2022 року, з 01 по 05 та з 20 по 31 січня 2023 року, щоденно приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у першому ешелоні оборони у складі оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " Об`єднаних сил у східній частині Донецького операційного району, що підтверджується рапортами першого заступника начальника загону - начальника штабу підполковника ОСОБА_2 вх. №101р від 04.01.2023 та вх. №3992р від 10.03.2023, довідкою № 313/ОТУЛ від 06.01.2023 та журналом службово-бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.02.2022 № 2 ДСК.

За вказаних обставин висновки суду про те, що відсутність умови поєднання виконання цих завдань із "безпосереднім зіткненням з противником" та "вогневим ураженням" не позбавляє позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, є обґрунтованими.

Підсумовуючи вищевикладене, Верховний Суд доходить висновку, що обставини справи, необхідні для правильного вирішення спору, суди встановили в достатньому обсязі і висновки, яких вони дійшли за результатами розгляду, є правильними

Інші доводи та аргументи скаржника зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій і свідчать про його незгоду із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

Колегія суддів наголошує на тому, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій і якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що ними неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого рішення судів попередніх інстанцій відсутні.

Відтак, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 355-356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року - без змін.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді Ж. М. Мельник-Томенко

М. В. Білак