Справа № 120/11508/25
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 лютого 2026 р. Справа № 120/11508/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

15.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії з дати первинного звернення за призначенням пенсії.

Ухвалою суду від 20.08.2025 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

04.09.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що позивачем оскаржується лист Головного управління від 24.07.2025 року № 9070-8031/П-0200/25, який не є рішенням в розумінні ч.5 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а носить інформаційний характер, та є відповіддю на звернення позивача.

Зазначений лист не є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, який тягне за собою спричинення будь-яких правових наслідків для позивача.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

28.03.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатом розгляду заяви позивача, 04.04.2023 року Головним управління ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення №38 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Також, не зараховано періоди роботи позивача з 07.07.1993 по 01.07.2002 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті наказу на звільнення, відсутня печатка.

Судом встановлено, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №120/10685/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року у справі №120/10685/24, залишеним без змін постановою 7ААС від 25.03.2025 року адміністративний позов задоволено.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановлені рішенням суду від 02.12.2024 року у справі №120/10685/24 не доказуються при розгляду даної справи.

Судом у адміністративний справі №120/10685/24 встановлено, що 07.05.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Київській області від 13.05.2024 року № 38 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Також, не зараховано періоди роботи позивача з 07.07.1993 по 01.07.2002 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті наказу на звільнення, відсутня печатка.

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13.05.2024 року № 38 позивач оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року у справі №120/10685/24, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 07.05.2024 року №14956, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги позивача, суд зазначив, що посилання відповідача на наявність виправлень у даті наказу та відсутність печатки спростовуються матеріалами справи та не є тими недоліками, які можуть стати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення, а відтак періоди трудової діяльності згідно з трудовою книжкою позивача мають бути зараховані до загального страхового стажу.

На виконання рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянуто заяву позивача від 07.05.2024 року №14956, та починаючи з 01.04.2024 року призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із датою призначення пенсії, позивач 14.07.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із клопотанням про перерахунок пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.07.2025 року № 9070-8031/П-0200/25 повідомлено, що пенсія призначена позивачу на виконання рішення суду від 02.12.2024 року у справі №120/10685/24 та виплачується відповідно до норм чинного законодавства.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Враховуючи встановлені обставини, суд констатує, що в цій справі не є спірним страховий стаж чи право позивача на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, позаяк позивач не погоджується лише із датою призначення пенсії.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону № 1058-IV ).

За змістом статті 5 Закону № 1058-IV він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

За змістом пункту 1.8 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Аналіз положень вказаного Порядку дає підстави для висновку про те, що, встановивши, що до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, та в заяві про призначення пенсії зробити відповідний запис. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі № 759/12575/15-а щодо аналогічних правовідносин.

Також у випадку виявленої відсутності необхідних документів для призначення особі пенсії, пенсійний орган має можливість вчинити дії, спрямовані на їх отримання від відповідних органів (осіб).

Право особи на отримання належних їй пенсійних виплат не може ставитись у залежність від наявності певних недоліків оформлення документів, за які особа не відповідає. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення визначених законом прав.

Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2019 року у справі №209/2050/17 зазначає, що право особи на пенсію також не може залежати від встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про призначення пенсії, і підлягає поновленню з моменту його виникнення, тобто з дня первинного звернення до пенсійного органу.

У постанові Верховного суду від 18.04.2019 у справі №172/730/17 зазначено, що право позивача на отримання належних особі пенсійних виплат в цьому випадку не може ставитися в залежність від підтвердження в судовому порядку тих обставин, які існували на час звернення із первинною заявою та викликали сумнів у пенсійного органу, а тому таке право підлягає поновленню з моменту його виникнення.

Як вже встановлено судом, вперше позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 28.03.2023 року.

За результатом розгляду заяви позивача, 04.04.2023 року Головним управління ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення №38 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому, позивачу не зараховано періоди роботи з 07.07.1993 по 01.07.2002 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті наказу на звільнення, відсутня печатка.

07.05.2024 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Київській області від 13.05.2024 року № 38 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Також, не зараховано періоди роботи позивача з 07.07.1993 по 01.07.2002 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті наказу на звільнення, відсутня печатка.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивач при повторному зверненні до заяви про призначення пенсії не подавав інших документів на підтвердження страхового стажу, окрім тих, які були подані при первинному зверненні за призначенням пенсії.

Разом з тим, постановляючи рішення суду від 02.12.2024 року у справі №120/10685/24, суд зазначив, що посилання відповідача на наявність виправлень у даті наказу та відсутність печатки спростовуються матеріалами справи та не є тими недоліками, які можуть стати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення, а відтак періоди трудової діяльності згідно з трудовою книжкою позивача мають бути зараховані до загального страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач не подавав нових документів при повторному зверненні за призначенням пенсії, а право на пенсію існувало ще під час первинного звернення, повторна заява не може змінювати дату призначення пенсії, а тому дії відповідача щодо призначення пенсії з 01.04.2024 року є протиправними.

Водночас, як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивач просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з моменту настання законного права виходу на пенсію, а саме з 2023 року.

При цьому суд зазначає, що за правилами ст.2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

При цьому, за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Частиною 1 та 2 ст.245 КАС України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

В той же час, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи зазначене, єдиним способом повного та ефективного захисту порушеного права позивача є призначення та виплата пенсії з дати первинного звернення до органу Пенсійного фонду, оскільки саме з цього моменту існували всі передбачені законом умови для її призначення.

Як вже зазначено судом вище, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

- пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнув пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , а вперше він звернувся до відповідача 28.03.2023 року, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, відповідно призначення пенсії має відбутися з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 04.03.2023 року.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні, нарахуванні та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з дати первинного звернення за призначенням пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, );

Суддя Дончик Віталій Володимирович