Справа № 240/5609/26
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/5609/26

категорія 112010201

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Приходько О.Г., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії при здійсненні перерахунку.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити пенсію з 01 березня 2024 року без обмеження граничним (максимальним) розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів.

Перевіряючи матеріали позовної заяви на відповідність вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам цих норм Кодексу з таких підстав.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві, зокрема, зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Також, згідно із частиною першою статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

У постанові від 26 вересня 2024 року у справі № 990/220/24 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що із законодавчих положень пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в поєднанні з вимогами статей 5, 77 цього Кодексу випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві хто, котрий саме суб`єкт владних повноважень порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Велика Палата зазначила, що зміст та обсяг порушеного права і виклад обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але разом із цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних з визнанням позовної заяви прийнятною / неприйнятною (ця позиція неодноразово була висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у справах № 640/7310/19, 9901/393/19).

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 240/9196/24, яким було зобов`язано відповідача перерахувати пенсію позивача з 01 березня 2024 року без обмеження максимальним розміром, стверджуючи про залишення без виконання цього судового рішення, з приводу чого й заявлено вимоги у новому позові щодо перерахунку пенсійної виплати позивача з 01 березня 2024 року без обмеження граничним (максимальним) розміром.

Тож відповідно до мотивування позову, заявлені позовні вимоги скеровані на спонукання відповідача виконати рішення суду у справі № 240/9196/24, з приводу чого суд звертає увагу позивача на таке:

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а викладено правовий висновок, відповідно до якого не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження";

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що положення статей 382 та 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі (такий же підхід є застосовним і у разі неналежного виконання судового рішення);

крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (стаття 382), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Разом з тим, у позовній заяві йдеться про те, що приводом звернення до суду слугувала відповідь відповідача від 19 листопада 2025 року щодо перерахунку пенсійної виплати позивача із застосуванням коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", тобто з січня 2025 року, що не було предметом розгляду та оцінки у межах судової справи № 240/9196/24.

Таким чином, формулювання прохальної частини позову щодо перерахунку пенсії без обмеження граничним (максимальним) розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів не узгоджується зі змістом обґрунтування позову по тексту позовної заяви (щодо забезпечення виконання судового рішення у справі № 240/9196/24), тому не видається можливим достеменно з`ясувати, чи подано цей позов на забезпечення виконання рішення суду у справі № 240/9196/24, чи у межах нового спору між сторонами щодо обмеження пенсійної виплати позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану". Суд при цьому звертає увагу й на те, що позивач просить визнати протиправними відповідні дії пенсійного органу з 01 березня 2024 року, що, знову ж таки, дає підстави вважати позов поданим на виконання судового рішення у справі № 240/9196/24, що, зрештою, робить невизначеним суть ініційованого спору за поданим позовом.

Суд зауважує, що виходячи із закріпленого у статті 9 КАС України принципу диспозитивності, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Суд не вправі визначатись за позивача. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Змістовно неузгоджений та нечіткий виклад позовних вимог у прохальній частині позову позбавляє суд можливості достеменно з`ясувати зміст заявлених вимог та визначити предмет оскарження, а також перевірити додержання строку звернення до суду із заявленими вимогами.

Згідно з частинами першою, другою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Тому позовну заяву слід залишити без руху як таку, що не відповідає вимогам статті 160 КАС України, надавши позивачу десятиденний строк для подання до суду позовної заяви із уточненням змісту заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк позовна заява буде повернута позивачу без розгляду.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Суддя О.Г. Приходько