Справа № 160/34923/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Монопак» до Південно-Східної митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-
08 грудня 2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Монопак» через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Південно-Східної митниці, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 30.06.2025 року №UA110110/2025/000021/2 Дніпровської митниці (Південно-Східної митниці) ЄДРПОУ ВП 43971371.
визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.06.2025 року №UA110110/2025/000102 Дніпровської митниці (Південно-Східної митниці) ЄДРПОУ ВП 43971371.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що відповідно до Зовнішньоекономічного договору (контракту) на поставку №11-10/21 від 18.10.2021 року з «SRF LIMITED, товариством з обмеженою відповідальністю «Монопак» з метою проведення митного контролю митним постом "Ліски" Дніпровської митниці під час імпорту товару за зовнішньоекономічним договором (контрактом) на поставу К11-10/21 від 18.10.2021 року на етапі підтвердження митної вартості товарів Дніпровській митниці надано пакет документів, з урахуванням основного методу визначення митної вартості товарів, визначивши митну вартість товарів за основним методом, крім того, при поданні декларації на підтвердження митної вартості декларантом надано всі необхідні документи відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України з визначенням митної вартості товару за ціною контракту.
30.06.2025 року Дніпровською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110110/2025/000021/2 та визначено, що під час здійснення митного оформлення було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та виявлено недоліки викладені в графі 33 прийнятого рішення.
Митну вартість товару скориговано з 36 434,79 доларів США (курс валюти НБУ на 30.06.2025 року 1 долар США = 41,6409 грн.), що дорівнює 1 517 177,43 грн., до 48 120,11 доларів США, зазначено у графі 30 вказаного Рішення про коригування митної вартості (курс валюти НБУ на 30.06.2025 року 1 долар США = 41,6409 грн.), що дорівнює 2 003 764,68 грн., відповідно митним органом самостійно завищено на суму 11 685, 32 доларів США,
У результаті коригування митної вартості ТОВ «Монопак» сплачено збільшений розмір ввізного мита відповідно до графи 47 - 108 995,50 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Монопак» вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення Дніпровської митниці №UA110110/2025/000102 від 30.06.2025 року про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці №UA110110/2025/000102 від 30.06.2025 року, оскільки позивачем було визначено митну вартість товару пред`явленого до митного оформлення відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України та надано всі необхідні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
15.12.2025 року на адресу відповідача направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
16.12.2025 року відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
29.12.2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Південно-Східної митниці надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Заявлена партія товару імпортовану за контрактом від 18.10.2021 року №11-10/21 укладеним позивачем з компанією «SRF LIMITED, Індія.
Умовами поставки товару визначено CIF RO CONSTANTA (Румунія).
Відповідно до поданого до митного оформлення рахунку-фактурі (гр. 44 ЕМД - коди документів - 0380) від 19.04.2025 р. № 156250100, ціна товару встановлюється на умовах поставки CIF Констанца, Румунія.
Декларантом надано до митного оформлення також рахунок-проформа (гр. 44 ЕМД - коди документів - 0325) від 10.04.2025 р. №1528469, якими визначено умови оплати за товар: 15% - передоплата, 85% - після отримання копій документів.
Для підтвердження оплати товарів (Товар №1 ) декларантом надано: Банківський документ (гр. 44 ЕМД - код документу 3001 - Банківський платіжний документ, що стосується товару) №630033578.140425 від 14.04.2025 р. на суму 5204,25 Доларів США в полі №70 якої вказано, що оплата відноситься до контракту від 18.10.2021 р. №11-10/21.
У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного прийнято Рішення про коригування митної вартості від 30.06.2025 року №UA110110/2025/000021/2.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Монопак».
09.01.2026 року на адресу суду від представника ТОВ «Монопак» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив таке.
Щодо твердження про недостовірність митної вартості через відсутність даних про навантаження/вивантаження в графі 21 ДМВ, представник зазначив наступне.
Згідно з міжнародними торговими правилами Incoterms 2010 (а також Incoterms 2020), умова поставки CIF (Cost, Insurance and Freight) означає, що продавець зобов`язаний за власний рахунок організувати і оплатити доставку товару до погодженого порту призначення, а також забезпечити страхування вантажу. При цьому ризики переходять до покупця з моменту завантаження товару на борт судна в порту відвантаження.
Це підтверджується тлумаченням ICC (Міжнародної торгової палати) Incoterms 2010:
«The seller must contract for and pay the costs and freight necessary to bring the goods to the named port of destination, but the risk is transferred when the goods are on board the ship».
Таким чином, вартість товару, поставленого на умовах CIF Constanta (Румунія), включає:
Вартість самого товару;
Витрати на транспортування до порту Констанца;
Страхування до моменту доставки до порту Констанца.
Подальше транспортування не входить у визначення ціни за умовами CIF та є предметом окремих логістичних домовленостей між сторонами.
Витрати на розвантаження товару в порту призначення, відповідно до умов поставки CIF не включаються до ціни поставки за замовчуванням, оскільки вони не входять до обов`язкових витрат продавця, оскільки є витрати внутрішньої логістики імпортера, які не включаються до митної вартості товару згідно з частини 1 статті 58 Митного кодексу України та відповідно не є обов`язковими для зазначення у декларації митної вартості.
Заперечення на твердження відповідача щодо розбіжності між умовами поставки, зазначеними в контрактній документації та тими, що вказані в рахунку-фактурі №156250100 від 19.04.2025 року є необґрунтованим, оскільки базуються на помилковому тлумаченні положень контракту.
Дійсно, у пункті 3.1 контракту між сторонами передбачено умову поставки CIF Одеса, що є типовим положенням у зовнішньоекономічному договорі, яке задає загальну модель логістики.
Однак, цей контракт має рамковий характер та передбачає можливість погодження умов для кожної окремої партії товару шляхом укладення додаткових угод або шляхом оформлення комерційної документації, яка погоджується обома сторонами.
У додатковій угоді №1 до контракту зазначено, що доставка товару здійснюється до порту Констанца (Румунія), що безпосередньо підтверджує узгодження сторін щодо конкретного місця доставки на умовах CIF Constantа.
Отже, формулювання в контракті про CIF Одеса не є виключним та не заперечує можливості погодження інших умов у межах конкретних поставок.
Крім того, інвойс №156250100 від 19.04.2025 року, який було подано до митного оформлення, чітко зазначає умову постачання: «Final Destination: CIF Constanta Port, Romania», інвойс не лише є бухгалтерським документом, а й виконує функцію підтвердження умов конкретної поставки, останній містить всі істотні умови угоди: назву товару, його кількість, ціну, місце доставки та умову поставки.
Інвойс підписаний уповноваженою особою постачальника та прийнятий імпортером без будь-яких зауважень, що свідчить про фактичне погодження цієї умови сторонами.
Таким чином, твердження відповідача про порушення умов контракту є безпідставним, оскільки додаткова угода та інвойс підтверджують належне узгодження умов поставки CIF Constanta, а також свідчать про правомірність заявленої митної вартості й відповідають як положенням договору, так і практиці правозастосування в митних спорах.
Щодо розвантаження товару, представник позивача зазначив наступне.
Доводи відповідача, що в пункті 3.2 контракту встановлено обов`язок покупця здійснювати розвантаження товару в місці призначення за свій рахунок, а також зауваження щодо відсутності в графі 21 декларації митної вартості (ДМВ) відомостей про витрати на навантаження, вивантаження та обробку товарів є помилковими та такими, що не відповідають положенням митного законодавства України.
Передусім, згідно з положеннями контракту між сторонами, а саме пункту 3.2, дійсно передбачено, що розвантаження в місці призначення здійснюється покупцем.
Однак цей обов`язок не має жодного впливу на формування митної вартості товару, що ввозиться на митну територію України, оскільки розвантаження відбувається після перетину митного кордону України, тобто в межах внутрішньої логістики імпортера, яка не враховується при визначенні митної вартості за загальним правилом.
Відповідно до наказу Мінфіну №599 від 24.05.2012 року, яким затверджено форму декларації митної вартості та правила її заповнення, у графі 21 зазначаються витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів лише ті, що пов`язані з транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, тобто лише ті витрати, які були здійснені до моменту перетину митного кордону, підлягають декларуванню в цій графі.
Якщо ж витрати на розвантаження відбуваються вже після ввезення товару на митну територію України, у тому числі у порту призначення, вони не є обов`язковими для внесення до графи 21 ДМВ, означений підхід прямо випливає із самого змісту інструкції: витрати враховуються в межах ціни, що підлягає включенню до митної вартості, згідно з частиною 1 статті 58 Митного кодексу України, де йдеться про обмеження митної вартості витратами до пункту ввезення.
Таким чином, відсутність у графі 21 ДМВ вказівки на витрати на розвантаження в порту України не є порушенням митних правил або свідченням заниження митної вартості, а відповідає чинному законодавству України, крім того, це обґрунтовується як прямими нормами Порядку №599, так й процедурою митного регулювання, яка виключає врахування внутрішніх операцій після моменту імпортування товару.
Отже, доводи відповідача щодо необхідності включення розвантаження до графи 21 ДМВ ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм, що не може слугувати підставою для сумнівів щодо розбіжності та помилках в заявленій митної вартості товару.
Щодо доводів відповідача про неможливість пов`язати здійснену оплату за товар, що зазначено у платіжних документах, з оцінюваною партією товару згідно заявленої до митного контролю митної декларації, представник позивача зазначив наступне.
Положенням пункту 2.2 контракту між сторонами, укладеного 18.10.2021 року, визначено, що умови оплати погоджуються окремо у кожному конкретному інвойсі.
Означена формула використовується у міжнародній торгівлі у випадку рамкових договорів, які передбачають багатоетапну поставку товару.
Інвойс №156250100 від 19.04.2025 року містить погоджені сторонами умови щодо обсягу, вартості та термінів оплати конкретної партії товару, в якому передбачено оплату у два етапи - 15% передоплати та 85% після надання документів.
Спосіб є стандартною комерційною умовою, яка відповідає звичаям ділового обороту та не суперечить чинному законодавству.
Факт підписання інвойсу обома сторонами без зауважень, підтверджує його прийняття та фактичне погодження.
У інвойсі прямо зазначено: «PET FILM, CONTRACT NO 11- 10/21 DATED 18.10.2021», що засвідчує зв`язок із зовнішньоекономічним договором, а отже це формулювання у тілі інвойсу є прямим доказом, що рахунок-фактура не є відокремленим документом, а сформована в межах контракту та узгоджених сторонами умов.
Таким чином, доводи представника відповідача про відсутність посилання на контракт в інвойсі є хибними та не можуть слугувати підставою для сумнівів щодо розбіжності та помилках в заявленій митній вартості товару.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ТОВ «Монопак».
03.02.2026 року на адресу суду від представника Південно-Східної митниці надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача зазначає наступне.
Відповідно до ч.5 та ч.6 ст.55 МКУ декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.
На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
Строк проведення митного оформлення, передбачений ч.1 ст.255 МКУ, може бути перевищено на час виконання відповідних формальностей відповідно до п.6 ч.2 ст.255 МКУ, а саме на період подання додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 МКУ в межах передбаченого нею строку, перебіг якого припиняється з моменту отримання митницею таких документів чи письмової відмови декларанта або уповноваженої ним особи у їх наданні.
Митним органом, в рамках проведення консультації, в повідомленні декларанту письмово проінформовано декларанта про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та на підставі ч.5 ст.55 МКУ в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості та за результатами розгляду наявних документів митницею здійснено контроль співставлення (про що зазначено в гр.33 оскаржуваного Рішення).
З матеріалів справи вбачається, що у відповідь на повідомлення митниці за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, декларант не тільки не надав додаткові документи та/або пояснення, але й фактично відмовився від надання додаткових документів на вимогу посадової особи митниці.
Матеріали справи не містить доказів звернення декларанта до митниці для проведення консультацій в письмовому вигляді, що й стало підставою для проведення посадовою особою митниці подальших дій передбачених положеннями МКУ та оформлення рішення про коригування митної вартості товарів.
Отже, при проведенні митних консультацій митний орган повідомляв декларанта про неточності, неповноту та розбіжності у заявлених ним даних та було запропоновано надати додаткові документи для усунення таких неточностей.
Однак, декларант відмовився від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість.
Постанова Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №280/1573/22 містить обґрунтування, яке знаходить своє відображення в позиції митного органу при здійсненні митного оформлення, а саме: митним органом було правомірно витребувано додаткові документи відповідно до своєї компетенції. Чинне законодавство не встановлює інших способів в узгодження митної вартості товару митним органом із декларантом, ніж витребування додаткових документі або надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару.

З огляду на викладене, на думку представника відповідача, підставою для коригування митної вартості товарів стали саме розбіжності та неповні відомості щодо складових митної вартості товарів заявлених декларантом, що спростовує твердження позивача, що підставою для коригування митної вартості товарів було неподання декларантом додаткових документів на вимогу митниці.

Щодо здійсненого митницею контролю співставлення.

Митниця зазначає, що контроль співставлення здійснюється відповідно до опису оцінюваного товару у графі 31 поданої ЕМД та коду товару, зазначеного у графі 33 ЕМД.

На підтвердження правомірності дій митниці до відзиву була додана декларація, інформація в якій використана при коригуванні, відповідно до якої товар є подібний оцінюваному у розумінні вимог МКУ на підставі наступного:

- має схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції (підтверджується відомостями графи 31 ЕМД опис товару);

- код товару, згідно УКТЗЕД (підтверджується відомостями графи 33 ЕМД);

- країна походження товару та сама, що і країна походження товару позивача, а саме - Індія (підтверджується відомостями графи 34 ЕМД);

- співставні обсяги (підтверджується відомостями графи 38 ЕМД);

Отже, враховуючи зазначене в поясненнях та у відзиві на позовну заяву та норми законодавства, яке регулює питання визначення митної вартості товарів, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, на думку представника відповідача, були законні та обґрунтовані підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Монопак».

06.02.2026 року на адресу суду від представника ТОВ «Монопак» надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача, ознайомившись з запереченнями Південно-Східної митниці, вважає за необхідне додатково зазначити наступне.

ТОВ «МОНОПАК» здійснює систематичне виконання зовнішньоекономічного контракту №11-10/21 від 18.10.2021 року, укладеного з компанією «SRF LIMITED» (Індія), у межах якого імпортує на митну територію України сировину - зокрема, плівку поліетилентерафталатну та поліпропіленову - для подальшого використання у виробництві власної продукції.

Протягом періоду дії вказаного контракту товариством під час митного оформлення незмінно подається однаковий (аналогічний за змістом і структурою) комплект документів, до якого входять:

- зовнішньоекономічний контракт;

- рахунки-фактури (інвойси);

- банківські платіжні документи;

- договори перевезення з відповідними заявками;

- страхові поліси;

- товарно-транспортні накладні;

- інші документи, передбачені статтями 52 та 53 Митного кодексу України.

Незважаючи на повноту наданого пакету документів, митний орган щоразу під час постачання одного виду товару відмовляє у митному оформленні товарів із застосуванням основного методу визначення митної вартості, передбаченого статтею 58 МКУ, та вдається до резервного або іншого альтернативного методу, посилаючись на недостатню обґрунтованість задекларованої митної вартості.

Верховний Суд в справі №120297274/24 вказав, що:

«Контролюючий орган зобов`язаний не лише витребувати документи, а й належним чином обґрунтувати наявність сумнівів, які перешкоджають застосуванню основного методу визначення митної вартості».

У даному випадку відповідач не довів, чому саме надані документи є недостатніми, а також яким чином подання додаткових документів вплине на остаточну митну вартість. Натомість декларація супроводжувалася рахунками, договорами, заявками та довідками, які у своїй сукупності дають змогу перевірити числові значення вартості.

Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував, що митний орган не має права витребовувати або вимагати подання документів формально, без доведення того, що їх відсутність унеможливлює перевірку числових значень складових митної вартості. Сумніви митного органу повинні ґрунтуватися на конкретних обставинах та бути належним чином відображені у рішенні про коригування митної вартості, із зазначенням того, які саме складові митної вартості є непідтвердженими та чому надані документи є недостатніми.

Отже, у даному випадку подані декларантом документи щодо транспортних витрат та умов страхування відповідають вимогам статей 53 та 58 Митного кодексу України, дозволяють перевірити заявлені числові значення складових митної вартості та не містять розбіжностей, які б об`єктивно впливали на її визначення.

Натомість доводи митного органу зводяться до формального тлумачення окремих положень законодавства без належного аналізу фактичних обставин та поданих документів, що не може вважатися достатньою підставою для висновку про порушення декларантом вимог статей 52 та 53 МК України.

Таким чином, відсутність виключного документа (наприклад, платіжного доручення) не може бути самостійною підставою для коригування митної вартості, якщо наявні інші докази, що дозволяють встановити її достовірність.

З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ТОВ «Монопак».

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ТОВ «Монопак» звернулося до Дніпровської митниці для здійснення митного оформлення товарів шляхом електронного декларування, ЕМД була зареєстрована 30.06.2025 за №25UA93U2, в гр.31 якої наведено наступний опис товару:

«Плівка непориста, одношарова поліетилентерафталатні плівки, з гладкими поверхнями, не армована, не самоклейна, без підкладки та не з`єднані з іншими матеріалами, цивільного призначення PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 520 мм довжина 36200 м -316.46 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 520 мм довжина 36500 м -635.12 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 560 мм довжина 36500 м -1347.42 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 560 мм довжина 36000 м -336.51 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 580 мм довжина 36500 м -343.29 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 610 мм довжина 36500 м -1110.45 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 610 мм довжина 36000 м -366.18 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 660 мм довжина 36500 м -1626.84 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 820 мм довжина 36500 м -989.56 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 860 мм довжина 36500 м -1034.00 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 880 мм довжина 36500 м -3183.76 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 900 мм довжина 36500 м -2740.75 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 960 мм довжина 36500 м -2928.80 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 960 мм довжина 36000 м -581.44 кг PC0120-IC/OR товщина 12мкм, ширина 980 мм довжина 36500 м -603.35 кг Плівка непориста, одношарова поліетилентерафталатні плівки з алюмінієвим покриттям з одного боку нанесені вакуумним осадженням металу, з гладкими поверхнями, не армована, не самоклейна, без підкладки та не з`єднані з іншими матеріалами, цивільного призначення: PCM0120-MIC/OR/2.2 товщина 12мкм, ширина 580 мм довжина 36000 м -350.66 кг PCM0120-MIC/OR/2.2 товщина 12мкм, ширина 700 мм довжина 36000 м -415.80 кг PCM0120-MIC/OR/2.2 товщина 12мкм, ширина 700 мм довжина 35600 м -429.40 кг PCM0120-MIC/OR/2.2 товщина 12мкм, ширина 860 мм довжина 36000 м -521.60 кг PCM0120-MIC/OR/2.2 товщина 12мкм, ширина 860 мм довжина 36300 м -518.60 кг PCM0120-MIC/OR/2.2 товщина 12мкм, ширина 880 мм довжина 36300 м -531.91 кг PCM0120-MIC/OR/2.2 товщина 12мкм, ширина 880 мм довжина 36000 м -534.81 кг PCM0120-MIC/OR/2.2 товщина 12мкм, ширина 960 мм довжина 36200 м -575.24 кг PCM0120-MIC/OR/2.2 товщина 12мкм, ширина 960 мм довжина 36000 м -1168.78 кг PCM0120-MIC/OR/2.2 товщина 12мкм, ширина 980 мм довжина 36200 м -587.55 кг Виробник - ''SRFLIMITED." Країна виробництва - IN.».

Заявлена партія товару імпортовану за контрактом від 18.10.2021 року №11-10/21 укладеним позивачем з компанією «SRF LIMITED, Індія.

Умовами поставки товару визначено CIF RO CONSTANTA (Румунія).

Відповідно до поданого до митного оформлення рахунку-фактурі (гр. 44 ЕМД - коди документів - 0380) від 19.04.2025 року №156250100, ціна товару встановлюється на умовах поставки CIF Констанца, Румунія.

Декларантом надано до митного оформлення також рахунок-проформа (гр. 44 ЕМД - коди документів - 0325) від 10.04.2025 р. №1528469, якими визначено умови оплати за товар: 15% - передоплата, 85% - після отримання копій документів.

Для підтвердження оплати товарів (Товар №1) декларантом надано: Банківський документ (гр. 44 ЕМД - код документу 3001 - Банківський платіжний документ, що стосується товару) №630033578.140425 від 14.04.2025 р. на суму 5204,25 Доларів США в полі №70 якої вказано, що оплата відноситься до контракту від 18.10.2021 р. №11-10/21.

Банківський документ (гр. 44 ЕМД - код документу 3001 - Банківський платіжний документ, що стосується товару) № 630038974.180625 від 18.06.2025 р. на суму 29300,08 Доларів США в полі №70 яких вказано, що оплата відноситься до контракту від 18.10.2021 р. №11-10/21.

30.06.2025 року товариством з обмеженою відповідальністю «Монопак» з метою проведення митного контролю митним постом "Ліски" Дніпровської митниці під час імпорту товару за зовнішньоекономічним договором (контрактом) на поставу К11-10/21 від 18.10.2021 року на етапі підтвердження митної вартості товарів Дніпровській митниці надано пакет документів, з урахуванням основного методу визначення митної вартості товарів, а саме:

- Сертифікат якості (Certificate of quality) №QA/PCM0120-MIC/OR/2.2/25/12/23 від 19.04.2025 року;

- Пакувальний лист (Packing list) від 19.04.2025 року;

- Рахунок-проформа (Proforma invoice) №1528469 від 10.04.2025 року;

- Рахунок фактура (інвойс) (Commercial invoice) №156250100 від 19.04.2025 року;

- Коносамент (Bill of lading) №HLCUB012504AXSB9 від 28.04.2025 року;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №7179 від 24.06.2025 року;

- Супровідний документ T1 (Dispatch note model T1) №25ROCT1900F44723M2 від 25.06.2025 року;

- Сертифікат походження товару (Certificate of origin) №EO/2025/016/0168823A/00002812 від 22.04.2025 року;

- Банківські документи, що стосуються товару (Swift) від 14.04.2025 року;

- Банківські документи, що стосуються товару (Swift) від 18.06.2025 року

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №430 від 26.06.2025 року;

- Довідка перевізника про транспортні витрати від 26.06.2025 року;

- Страховий поліс №00 від 19.04.2025 року;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) на поставку №11-10/21 від 18.10.2021 року з «SRF LIMITED, Індія в тому числі доповнення до нього;

- Договір про перевезення вантажу №905 від 31.05.2022 року;

- Договір про перевезення вантажу №AП-1-17 від 10.07.2017 року;

- TDS характеристики;

- Заявка на транспортування №7197 від 22.04.2025 року;

- Митна декларація країни відправлення №1088190 від 19.04.2025 року.

Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів №25UA93U2 від 30.06.2025 року та інші супутні документи.

30.06.2025 року Дніпровською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110110/2025/000021/2 та визначено, що під час здійснення митного оформлення було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та виявлено недоліки викладені в графі 33 прийнятого рішення, з підстав:

1) Неможливо пов`язати здійснену оплату за товар, що зазначено у платіжних документах з оцінюваною партією товару згідно заявленої до митного контролю митної декларації;

2) Електронні копії Договору та Заявки не містять підпису та печатки Клієнта яким згідно Договору виступає ТОВ «МОНОПАК», що ставить під сумнів чинність даних документів;

3) Декларантом не заявлено витрати на страхування товару (якщо таке здійснювалось) за маршрутом CONSTANTA PORT, ROMANIA - пункт пропуску «Орлівка» Одеської митниці.

30.06.2025 року декларантом отримано повідомлення від Дніпровської митниці, відповідно до якого позивачеві необхідно надати за наявності додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

1) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

4) якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

5) виписку з бухгалтерської документації;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідь декларантом повідомлено про відсутність можливості подання протягом 10 календарних днів інших додаткових документів зазначених у повідомленні митниці за ЕМД від 30.06.2025 №UА110110/2025/003893 (MRN №25UА93U2).

Дніпровською митницею повідомлено, що митна вартість оцінюваного товару визначена за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, що відповідає цифровому коду «3» зазначеному у графі 31 спірного рішення про коригування митної вартості товарів та цьому ж коду у графі 43 ЕМД від 30.06.2025 №25UА30U5, за якою товар випущено у вільний обіг .

Митну вартість товару скориговано з 36 434,79 доларів США (курс валюти НБУ на 30.06.2025 року 1 долар США = 41,6409 грн.), що дорівнює 1 517 177,43 грн., до 48 120,11 доларів США, зазначено у графі 30 вказаного Рішення про коригування митної вартості (курс валюти НБУ на 30.06.2025 року 1 долар США = 41,6409 грн.), що дорівнює 2 003 764,68 грн., відповідно митним органом самостійно завищено на суму 11 685, 32 доларів США,

У результаті коригування митної вартості ТОВ «Монопак» сплачено збільшений розмір ввізного мита відповідно до графи 47 - 108 995,50 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Монопак» вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення Дніпровської митниці №UA110110/2025/000102 від 30.06.2025 року про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці №UA110110/2025/000102 від 30.06.2025 року, оскільки позивачем було визначено митну вартість товару пред`явленого до митного оформлення відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України та надано всі необхідні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, для зазначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

За приписами частини 8 статті 52 Митного кодексу України у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України та пунктом 1.14 наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" №599 від 24.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за №984/21296, передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним.

На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому, застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.

У ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, відповідач дійшов висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності в документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.

Проте, суд вважає необґрунтованими висновки митного органу з огляду на наступне.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Суд враховує, що орган доходів і зборів має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас, цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. І на підставі тих, що надані додатково з ініціативи декларанта чи на вимогу митного органу.

Відтак, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 року у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18, який підлягає врахуванню судом в спірних правовідносин.

Щодо твердження про недостовірність митної вартості через відсутність даних про навантаження/вивантаження в графі 21 ДМВ, суд виходить з наступного.

Згідно з міжнародними торговими правилами Incoterms 2010 (а також Incoterms 2020), умова поставки CIF (Cost, Insurance and Freight) означає, що продавець зобов`язаний за власний рахунок організувати і оплатити доставку товару до погодженого порту призначення, а також забезпечити страхування вантажу. При цьому ризики переходять до покупця з моменту завантаження товару на борт судна в порту відвантаження.

Це підтверджується тлумаченням ICC (Міжнародної торгової палати) Incoterms 2010:

«The seller must contract for and pay the costs and freight necessary to bring the goods to the named port of destination, but the risk is transferred when the goods are on board the ship».

Таким чином, вартість товару, поставленого на умовах CIF Constanta (Румунія), включає:

Вартість самого товару;

Витрати на транспортування до порту Констанца;

Страхування до моменту доставки до порту Констанца.

Подальше транспортування не входить у визначення ціни за умовами CIF та є предметом окремих логістичних домовленостей між сторонами.

Витрати на розвантаження товару в порту призначення, відповідно до умов поставки CIF не включаються до ціни поставки за замовчуванням, оскільки вони не входять до обов`язкових витрат продавця, оскільки є витрати внутрішньої логістики імпортера, які не включаються до митної вартості товару згідно з частини 1 статті 58 Митного кодексу України та відповідно не є обов`язковими для зазначення у декларації митної вартості.

Заперечення на твердження відповідача щодо розбіжності між умовами поставки, зазначеними в контрактній документації та тими, що вказані в рахунку-фактурі №156250100 від 19.04.2025 року є необґрунтованим, оскільки грунтуються на помилковому тлумаченні положень контракту.

Дійсно, у пункті 3.1 контракту між сторонами передбачено умову поставки CIF Одеса, що є типовим положенням у зовнішньоекономічному договорі, яке задає загальну модель логістики.

Однак, цей контракт має рамковий характер та передбачає можливість погодження умов для кожної окремої партії товару шляхом укладення додаткових угод або шляхом оформлення комерційної документації, яка погоджується обома сторонами.

У додатковій угоді №1 до контракту зазначено, що доставка товару здійснюється до порту Констанца (Румунія), що безпосередньо підтверджує узгодження сторін щодо конкретного місця доставки на умовах CIF Constantа.

Отже, формулювання в контракті про CIF Одеса не є виключним та не заперечує можливості погодження інших умов у межах конкретних поставок.

Крім того, інвойс №156250100 від 19.04.2025 року, який було подано до митного оформлення, чітко зазначає умову постачання: «Final Destination: CIF Constanta Port, Romania», інвойс не лише є бухгалтерським документом, а й виконує функцію підтвердження умов конкретної поставки, останній містить всі істотні умови угоди: назву товару, його кількість, ціну, місце доставки та умову поставки.

Інвойс підписаний уповноваженою особою постачальника та прийнятий імпортером без будь-яких зауважень, що свідчить про фактичне погодження цієї умови сторонами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про порушення умов контракту є безпідставним, оскільки додаткова угода та інвойс підтверджують належне узгодження умов поставки CIF Constanta, а також свідчать про правомірність заявленої митної вартості й відповідають як положенням договору, так і практиці правозастосування в митних спорах.

Щодо розвантаження товару, суд виходить з наступного.

Доводи відповідача, що в пункті 3.2 контракту встановлено обов`язок покупця здійснювати розвантаження товару в місці призначення за свій рахунок, а також зауваження щодо відсутності в графі 21 декларації митної вартості (ДМВ) відомостей про витрати на навантаження, вивантаження та обробку товарів є помилковими та такими, що не відповідають положенням митного законодавства України.

Передусім, згідно з положеннями контракту між сторонами, а саме пункту 3.2, дійсно передбачено, що розвантаження в місці призначення здійснюється покупцем.

Однак цей обов`язок не має жодного впливу на формування митної вартості товару, що ввозиться на митну територію України, оскільки розвантаження відбувається після перетину митного кордону України, тобто в межах внутрішньої логістики імпортера, яка не враховується при визначенні митної вартості за загальним правилом.

Відповідно до наказу Мінфіну №599 від 24.05.2012 року, яким затверджено форму декларації митної вартості та правила її заповнення, у графі 21 зазначаються витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів лише ті, що пов`язані з транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, тобто лише ті витрати, які були здійснені до моменту перетину митного кордону, підлягають декларуванню в цій графі.

Якщо ж витрати на розвантаження відбуваються вже після ввезення товару на митну територію України, у тому числі у порту призначення, вони не є обов`язковими для внесення до графи 21 ДМВ, означений підхід прямо випливає із самого змісту інструкції: витрати враховуються в межах ціни, що підлягає включенню до митної вартості, згідно з частиною 1 статті 58 Митного кодексу України, де йдеться про обмеження митної вартості витратами до пункту ввезення.

Таким чином, відсутність у графі 21 ДМВ вказівки на витрати на розвантаження в порту України не є порушенням митних правил або свідченням заниження митної вартості, а відповідає чинному законодавству України, крім того, це обґрунтовується як прямими нормами Порядку №599, так й процедурою митного регулювання, яка виключає врахування внутрішніх операцій після моменту імпортування товару.

А отже, суд приходить до висновку, що доводи відповідача щодо необхідності включення розвантаження до графи 21 ДМВ ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм, що не може слугувати підставою для сумнівів щодо розбіжності та помилках в заявленій митній вартості товару.

Щодо доводів відповідача про неможливість пов`язати здійснену оплату за товар, що зазначено у платіжних документах, з оцінюваною партією товару згідно заявленої до митного контролю митної декларації, суд виходить з наступного.

Положення пункту 2.2 контракту між сторонами, укладеного 18.10.2021 року, визначено, що умови оплати погоджуються окремо у кожному конкретному інвойсі.

Означена формула використовується у міжнародній торгівлі у випадку рамкових договорів, які передбачають багатоетапну поставку товару.

Інвойс №156250100 від 19.04.2025 року містить погоджені сторонами умови щодо обсягу, вартості та термінів оплати конкретної партії товару, в якому передбачено оплату у два етапи - 15% передоплати та 85% після надання документів.

Спосіб є стандартною комерційною умовою, яка відповідає звичаям ділового обороту та не суперечить чинному законодавству.

Факт підписання інвойсу обома сторонами без зауважень, підтверджує його прийняття та фактичне погодження.

У інвойсі прямо зазначено: «PET FILM, CONTRACT NO 11- 10/21 DATED 18.10.2021», що засвідчує зв`язок із зовнішньоекономічним договором, а отже це формулювання у тілі інвойсу є прямим доказом, що рахунок-фактура не є відокремленим документом, а сформована в межах контракту та узгоджених сторонами умов.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи представника відповідача про відсутність посилання на контракт в інвойсі є хибними.

Щодо витребування додаткових документів, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 30.06.2025 року товариством з обмеженою відповідальністю «Монопак» з метою проведення митного контролю митним постом "Ліски" Дніпровської митниці під час імпорту товару за зовнішньоекономічним договором (контрактом) на поставу К11-10/21 від 18.10.2021 року на етапі підтвердження митної вартості товарів Дніпровській митниці надано пакет документів, з урахуванням основного методу визначення митної вартості товарів, а саме:

- Сертифікат якості (Certificate of quality) №QA/PCM0120-MIC/OR/2.2/25/12/23 від 19.04.2025 року;

- Пакувальний лист (Packing list) від 19.04.2025 року;

- Рахунок-проформа (Proforma invoice) №1528469 від 10.04.2025 року;

- Рахунок фактура (інвойс) (Commercial invoice) №156250100 від 19.04.2025 року;

- Коносамент (Bill of lading) №HLCUB012504AXSB9 від 28.04.2025 року;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №7179 від 24.06.2025 року;

- Супровідний документ T1 (Dispatch note model T1) №25ROCT1900F44723M2 від 25.06.2025 року;

- Сертифікат походження товару (Certificate of origin) №EO/2025/016/0168823A/00002812 від 22.04.2025 року;

- Банківські документи, що стосуються товару (Swift) від 14.04.2025 року;

- Банківські документи, що стосуються товару (Swift) від 18.06.2025 року

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №430 від 26.06.2025 року;

- Довідка перевізника про транспортні витрати від 26.06.2025 року;

- Страховий поліс №00 від 19.04.2025 року;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) на поставку №11-10/21 від 18.10.2021 року з «SRF LIMITED, Індія в тому числі доповнення до нього;

- Договір про перевезення вантажу №905 від 31.05.2022 року;

- Договір про перевезення вантажу №AП-1-17 від 10.07.2017 року;

- TDS характеристики;

- Заявка на транспортування №7197 від 22.04.2025 року;

- Митна декларація країни відправлення №1088190 від 19.04.2025 року.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року по справі №810/4258/18, зазначено, що: «Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару, оскільки всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару та не було дотримано послідовності застосування кожного наступного методу при обґрунтованості неможливості застосування кожного з попередніх методів визначення митної вартості задекларованого позивачем товару.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумніву достовірності наданої інформації.

Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена».

У даному випадку відповідач не зазначає, яким саме чином подання будь-яких інших документів з цього питання може вплинути на митну вартість товару за ціною договору.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що зазначені висновки відповідача є помилковими та не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що товариством з обмеженою відповідальністю «Монопак» надано всі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, які необхідні для визначення митної вартості, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові.

Натомість всупереч частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Умовами частини 2 статті 57 Митного кодексу України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).

Частиною 8 статті 57 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд зазначає, що досліджені судом первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.

Крім того, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.

Відтак, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення митного органу є необґрунтованим, а висновки відповідача базуються на припущеннях, без об`єктивної та перевіреної інформації.

З урахуванням наведеного вище, рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці №UA110110/2025/000021/2 від 30.06.2025 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2025/000102 від 30.06.2025 року, є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Монопак».

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 6056,00 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Укрексімбанк" від 28.11.2025 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Монопак» () за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 6056,00 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Монопак» до Південно-Східної митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110110/2025/000021/2 від 30.06.2025 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці №UA110110/2025/000102 від 30.06.2025 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Монопак» () за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6056,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник