Справа № 160/5648/25
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/5648/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В.)

в адміністративній справі №160/5648/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач-1) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 19.02.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач-1) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2), просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.12.2024 № 04;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 відсотків пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , яка на день смерті годувальника становила 18 195, 97 грн, з моменту звернення із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника, а саме з 17.06.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перехід на інший вид пенсії, яка була зареєстрована за № 3961, проте відмовлено в здійсненні перерахунку пенсії (в переході на пенсію по втраті годувальника), так як в документах було виявлено розбіжності, а саме: у прізвищі годувальника ОСОБА_3 наявна розбіжність з прізвищем утриманця ОСОБА_4 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2024 №205/9980/24 заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваль Олександра Володимировича - встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код РНОКПП: НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі відповідно до Свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 від 07.06.1969.

Після набрання рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/9980/24 законної сили, ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 04.12.2024 № 4229 щодо переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за померлого чоловіка ОСОБА_2 , проте рішенням від 11.12.2024 №04 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії згідно із заявою від 04.12.2014 року №4229, оскільки наявна розбіжність з прізвищем особи, зазначеної про смерть.

Позивачка вважає протиправним рішення відповідача-1 (Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області) від 11.12.2024 №04, яким відмовлено в проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.12.2024 № 04.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивачки від 04.12.2024 № 4229 про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

У іншій частині позовних вимог позивача відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачка відповідає вимогам, передбаченим статтями 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, зокрема вона була непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника пенсіонера на момент його смерті та протягом чотирьох років, що передували смерті, та перебувала на його утриманні до дня його смерті, відтак відповідач-1 неправомірно відмовлено позивачці у переведенні з одного виду пенсії на інший.

Разом з тим вказав, що суд не наділений відповідними повноваженнями безумовного призначення пенсії, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України, відтак дійшов висновку вийти за межі позовних вимог та відновити порушені права позивача шляхом зобов`язання необхідний пенсійний орган повторно розглянути заяву позивачки від 04.12.2024 № 4229 про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

Зауважив, що в даному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, за результатом якої прийнято рішення від 11.12.2024 № 04, яке оскаржується в рамках цієї справи.

Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача. Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а саме щодо призначення пенсії з 17.06.2024 та прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позову.

Вказує, що позовні вимоги визначені у позовній заяві щодо призначення пенсії ОСОБА_1 в зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 відсотків пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , яка на день смерті годувальника становила 18195, 97 грн, з моменту звернення із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника, а саме з 17.06.2024 року, є належними, а ефективність обраного позивачем способу захисту порушених прав - хронологічно зумовлена.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_4 , копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно із матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (згідно паспортних даних паспорт серії НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 20.05.2024 року.

17.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перехід на інший вид пенсії (заява зареєстрована за № 3961).

Заява опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, як це передбачено пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (Порядок № 22-1).

25.06.2024 Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 25 - відмовлено в здійсненні перерахунку пенсії (в переході на пенсію по втраті годувальника) оскільки в документах було виявлено розбіжності, а саме виявлено, що у прізвищі годувальника ОСОБА_3 наявна розбіжність з прізвищем утриманця ОСОБА_4 .

Отримавши зазначену відмову від 25.06.2024, ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2024 №205/9980/24 заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваль Олександра Володимировича - задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код РНОКПП: НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі відповідно до Свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 від 07.06.1969.

Після набрання рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №205/9980/24 законної сили, ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 04.12.2024 №4229 щодо переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Заява опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, як це передбачено пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за№ 1566/11846 (Порядок№ 22-1).

За результатами розгляду зазначеної заяви позивачки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області винесено рішення від 11.12.2024 №04, яким відмовлено у переведенні позивачки з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, оскільки наявна розбіжність з прізвищем особи, зазначеної про смерть.

Позивачка вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.12.2024 №04

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Позивачка оскаржує рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивачки від 04.12.2024 № 4229 про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

Позивачка вважає, що наявні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 відсотків пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , яка на день смерті годувальника становила 18 195,97 грн, з моменту звернення із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника, а саме з 17.06.2024 року, оскільки згідно частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги щодо дискреційних повноважень пенсійного органу в питанні призначення пенсії, колегія суддів зазначає, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України, відповідно до якої, зокрема, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Водночас, згідно частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Матеріалами справи підтверджується, що для прийняти рішення на користь позивача виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже суд в силу частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, не порушуючи при цьому дискреційні повноваження відповідача та надаючи позивачу ефективний захист від порушеного права.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Зі змісту положень, закріплених у пункті 4 частини 2 статті 245 КАС України, вбачається, що у випадку порушення прав позивача, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів.

Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

За положенням ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що запорукою правильного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування.

Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Таким чином, оскільки судом визнано протиправним рішення пенсійного органу про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший та встановлено, що позивачка відповідає вимогам, передбаченим статтями 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, зокрема вона була непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника пенсіонера на момент його смерті та протягом чотирьох років, що передували смерті, та перебувала на його утриманні до дня його смерті, що свідчить про наявність у позивачки права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень не існує, суд має право зобов`язати такий орган влади прийняти конкретне рішення, яке б гарантувало ефективний захист прав позивача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що не наділений відповідними повноваженнями безумовного призначення пенсії, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Натомість згідно частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що для прийняти рішення на користь позивача виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, то в силу частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, не порушуючи при цьому дискреційні повноваження відповідача та надаючи позивачу ефективний захист від порушеного права.

У ОСОБА_1 наявне право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, при цьому, іншого варіанту поведінки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не існує.

Для ефективного захисту права позивача на пенсійне забезпечення суд має правові підстави зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення, а саме призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з моменту звернення із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника від 04.12.2024 №4229, а саме з 04.12.2024 року.

Отже, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника підлягають задоволенню.

Ураховуючи усе вище викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку змінити рішення суду першої інстанції, виклавши абзац 3 резолютивної частини в такій редакції:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 04.12.2024 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код РНОКПП: НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі відповідно до Свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 від 07.06.1969) з моменту звернення ОСОБА_1 із заявою від 04.12.2024 №4229 про перехід на пенсію по втраті годувальника.

В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись 241-245, 250, 311, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року в наступній редакції.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 04.12.2024 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код РНОКПП: НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі відповідно до Свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 від 07.06.1969) з моменту звернення ОСОБА_1 із заявою від 04.12.2024 №4229 про перехід на пенсію по втраті годувальника.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 44 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 21.01.2026 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко