Справа № 400/10156/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/10156/24

Перша інстанція: суддя Величко А.В.,

повний текст судового рішення

складено 21.10.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління ПФУ в Херсонській області в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди з 01.09.1979 року по 01.07.1983 року навчання в Нікопольському педагогічному училищі Дніпропетровської області за спеціальністю викладання праці та креслення в 4-8-х класах загальноосвітньої школи; з 17.10.1983 року по 18.10.1985 року проходження строкової військової служби в лавах Збройних Сил України; з 18.11.1985 року по 25.08.1987 року перебування на посаді тренера-викладача по волейболу Чаплинської дитячо-юнацької спортивної школи та призначити грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач звертався до пенсійного органу з заявами про призначення грошової допомоги, згідно з п.7.1. розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» однак отримав відмову у призначенні грошової допомоги, оскільки на думку відповідача, позивач працював на посаді тренера- викладача по волейболу Чаплинської дитячо-юнацької спортивної школи в період з 18.11.1985 - по 25.08.1987, тобто в установах, не передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджених постановою КМУ від 04.11.1993 року №909.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач з 15.01.2024 року перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Херсонській області, отримує пенсію за віком. Страховий стаж складає 44 роки 1 місяць 19 днів.

Протягом травня липня 2024 року звертався до Пенсійного фонду України із заявами про призначення грошової допомоги, згідно з п.7.1. розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відмовило позивачу у призначенні грошової допомоги, оскільки, на думку відповідача, позивач працював на посаді тренера-викладача по волейболу Чаплинської дитячо-юнацької спортивної школи в період з 18.11.1985 року по 25.08.1987 року, тобто в установах, не передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджених постановою КМУ від 04.11.1993 року №909. Також відповідач не зарахував до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.7-1 розділу розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період військової служби з 17.10.1983 року по 18.10.1985 року. Посилається при цьому на ст.57 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де зазначено, що військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям (тобто не застосовується до педагогічних працівників).

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що порушене право ОСОБА_1 , підлягає захисту шляхом визнання протиправною відмову Головного управління в призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання вчинити дій щодо зарахування в стаж роботи періоди з 01.09.1979 по 01.07.1983 навчання в Нікопольському педагогічному училищі Дніпропетровської області за спеціальністю викладання праці та креслення в 4-8-х класах загальноосвітньої школи; з 17.10.1983 по 18.10.1985 проходження строкової військової служби в лавах Збройних Сил України; з 18.11.1985 по 25.08.1987 перебування на посаді тренера-викладача по волейболу Чаплинської дитячо-юнацької спортивної школи, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги згідно з п.7.1. розділу XV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Приписами п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено в «Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі - Порядок №1191).

Відповідно до норм п. 2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Згідно з п. 5 Порядку №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За змістом п.п.6, 7 Порядку №1191, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону №1058-IV станом на день її призначення (п.6). Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (п.7).

З наведеного слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788-ХІІІ, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 15.08.1983 року останній призначений на посаду вчителя праці і креслення в Первомайську середню школу Первомайського району Миколаївської області 16.10.1983 звільнений з посади за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу. З 17.10.1983 до 18.10.1985 - проходив військову службу в рядах Радянської Армії. З 18.11.1985 до 25.08.1987 - прийнятий на посаду тренера - викладача по волейболу Чаплинської дитячо-юнацької спортивної школи. З 25.08.1987 до 09.02.2001 призначений на посаду вчителя трудового навчання Чаплинської середньої школи. З 01.09.2005 призначений на посаду вчителя трудового навчання і фізичної культури Чаплинської спеціалізованої школи №1, яку займає і на сьогоднішній день.

Підставою для незарахування до спеціального стажу періоду роботи позивача у Чаплинській дитячо-юнацькій спортивній школі на посаді тренера-викладача слугувало те, що дана посада Переліком №909 не передбачена.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909).

Так, згідно з Переліком №909, до посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гуртової роботи.

Згідно зі ст. 54 Закону України «Про освіту» Кабінетом Міністрів України 14 червня 2000 р. ухвалено постанову №963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», відповідно до якої віднесення певних посад працівників позашкільних навчальних закладів до посад педагогічних працівників передбачає поширення на них умов оплати праці, визначених чинним законодавством для працівників установ і закладів освіти.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2008 року «Про Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу» було ухвалено внести до переліку типів позашкільних навчальних закладів та до Положення про позашкільний навчальний заклад, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2001 р. №433, а саме, пункт 1 переліку типів позашкільних навчальних закладів викласти у такій редакції: « 1. Дитячо-юнацькі спортивні школи: комплексні дитячо-юнацькі спортивні школи, дитячо-юнацькі спортивні школи з видів спорту, дитячо-юнацькі спортивні школи для інвалідів, спеціалізовані дитячо-юнацькі школи олімпійського резерву, спеціалізовані дитячо-юнацькі спортивні школи для інвалідів паралімпійського та дефлімпійського резерву».

Відповідно до п. 1 Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2008 р. №993 (далі Положення про ДЮСШ), дитячо-юнацька спортивна школа (далі - спортивна школа) є позашкільним навчальним закладом спортивного профілю - закладом фізичної культури і спорту, який забезпечує розвиток здібностей вихованців в обраному виді спорту, визнаному в Україні, створює необхідні умови для гармонійного виховання, фізичного розвитку, повноцінного оздоровлення, змістовного відпочинку і дозвілля дітей та молоді, самореалізації, набуття навичок здорового способу життя, підготовки спортсменів для резервного спорту.

Відповідно до п. 8 вказаного Положення про ДЮСШ спортивна школа у своїй структурі має відділення з певних видів спорту, інші підрозділи, що передбачені її статутом та відповідають меті діяльності спортивної школи. Відкриття (закриття) відділень з певних видів спорту здійснюється за рішенням засновника (власника) спортивної школи, погодженим із структурним підрозділом з фізичної культури і спорту місцевого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм вбачається, що формою гурткової роботи в дитячо-юнацьких спортивних школах є відділення з певних видів спорту.

Відповідно до п.28 Положення про ДЮСШ учасниками навчально-тренувальної та спортивної роботи в спортивній школі є вихованці; тренери-викладачі, медичні працівники та інші фахівці; батьки або особи, що їх замінюють; директор та його заступники.

Відповідно до п. 38 Положення про ДЮСШ тренери-викладачі спортивної школи організовують і здійснюють навчально-тренувальну та спортивну роботу, несуть відповідальність перед директором за її результати та підлягають атестуванню один раз на чотири роки в порядку, визначеному Мінмолодьспортом.

З аналізу вищенаведеного, можна дійти висновку, що посада тренера-викладача по волейболу Чаплинської ДЮСШ слід віднести до категорії керівників інших форм гурткової роботи, яка передбачена Постановою №909.

Відповідно до п.2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 №78, діяльність на посаді тренера-викладача у спортивних школах всіх типів зараховується до стажу педагогічної роботи.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що посада тренера-викладача в дитячо-юнацькій спортивній школі, на якій працював з 18.11.1985 року до 25.08.1987 року, все ж таки відноситься до педагогічної і дає право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи, тому стаж роботи підлягає зарахуванню до спеціального стажу у розумінні п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ, п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.

Щодо періоду з 07.10.1983 року по 18.10.1985 року, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Постановою КМУ №909 від 04.11.1993 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. В примітці 3 до цього Переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Підпунктом «г» пункту 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти. Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період військової служби в армії СРСР до 01 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі №310/8663/18.

Щодо періоду навчання з 01.09.1979 року по 01.07.1983 року, судова колегія зазначає наступне.

Згідно ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

До закладів професійної (професійно-технічної) освіти належить, відповідно до статті 18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», професійно-технічне училище відповідного профілю.

Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування часу навчання у професійно-технічних закладах, які не є вищими навчальними закладами, до трудового стажу, що дає право на пільги при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі №348/20/17.

Після закінчення вказаного закладу професійно-технічної освіти 01.07.1983 року, позивач 15.08.1983 року (тобто в строк, що не перевищує 3 місяців) був призначений на посаду вчителя праці і креслення в Первомайську середню школу Первомайського району Миколаївської області, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що до спеціального стажу позивача необхідно зарахувати період навчання з 01.09.1979 року -01.07.1983 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді Н.В. Вербицька О.В. Джабурія