Справа № 200/2755/25
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 лютого 2026 року

м. Київ

справа №200/2755/25

адміністративне провадження № К/990/4942/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Єресько Л. О., Загороднюка А. Г., перевіривши касаційну скаргу Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2026 року у справі №200/2755/25 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10 березня 2025 року №1148/04 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Великоновосілківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

- застосувати негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу згідно Порядку обчислення середньо заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 з урахуванням пункту 10, починаючи з 11 березня 2025 року по день фактичного поновлення на роботі;

- стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 439457,48 грн;

- стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції на користь ОСОБА_1 виплату за учбову відпустку у розмірі 12229,80 грн;

- зобов`язати Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести нарахування і здійснити виплату по листам непрацездатності №-1 за період з 13 вересня 2021 року по 07 жовтня 2021 року, №041371-1 за період з 08 жовтня 2021 року по 21 жовтня 2021 року, №675940-1 за період з 22 жовтня 2021 року по 25 жовтня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2026 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 під час звільнення грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки додаткових відпусток.

Зобов`язано Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації:

- за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 27 серпня 2009 року по 26 серпня 2010 року - 25 календарних днів; за період роботи з 25 листопада 2010 року по 24 листопада 2011 року - 6 календарних днів; за період роботи з 25 листопада 2011 року по 24 листопада 2012 року - 30 календарних днів; за період роботи з 13 жовтня 2013 року по 12 жовтня 2014 року - 30 календарних днів; за період роботи з 13 жовтня 2014 року по 12 жовтня 2015 року - 30 календарних днів; за період роботи з 27 серпня 2018 року по 26 серпня 2019 року - 15 календарних днів; за період роботи з 27 серпня 2020 року по 26 серпня 2021 року - 3 календарних днів; за період роботи з 27 серпня 2021 року по 26 серпня 2022 року - 15 календарних днів; за період роботи з 27 серпня 2022 року по 26 серпня 2023 року - 07 календарних днів; за період роботи з 27 серпня 2023 року по 26 серпня 2024 року - 06 календарних днів; за період роботи з 27 серпня 2024 року по 10 березня 2025 року - 16 календарних днів;

- грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби понад 12 років - 14 календарних днів; за стаж державної служби понад 13 років - 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 14 років - 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 15 років - 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 16 років - 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 17 років - 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 18 років - 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 19 років - 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 20 років - 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 21 рік - 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 24 роки - 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 27 років - 15 календарних днів;

- за додаткову соціальну відпустку як одному з прийомних батьків за період з 2010 по 2025 рік тривалістю 99 календарних днів, з урахуванням вже виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, відповідач звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний Суд» з касаційною скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

В свою чергу, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

У цій справі суд першої інстанції дійшов висновку про можливість її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки.

Натомість, доводи касаційної скарги зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Отже, скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.

Відтак, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2026 року у справі №200/2755/25 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді Л. О. Єресько

А. Г. Загорднюк