Справа № 620/3059/25
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 620/3059/25

адміністративне провадження № К/990/6975/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Дашутіна І.В., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі № 620/3059/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними та скасування рішення та вимоги,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, у якому просив:

1) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 29 жовтня 2024 року:

- №16678/Ж10/25-01-24-05 в частині заниження суми чистого оподаткованого доходу на суму 4 656 193,06 грн та застосування штрафних санкцій на загальну суму 1 047 643,44 грн;

- № 16679/Ж10/25-01-24-05 у частині заниження суми військового збору на загальну суму 69 842,88 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 17 460,72 грн;

2) визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Чернігівській області від 29 жовтня 2024 року №Ф-16682/Ж10/25-01-24-05 про заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 15 585,90 грн;

3) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 29 жовтня 2024 року № 16683/Ж10/25-01-24-05 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7 792,95 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року, позов задоволено повністю.

Водночас установлено, що відповідач вже звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою, яку ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2026 року було повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Під час перевірки вдруге поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України установлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У поданій касаційній скарзі, податковий орган, як на підставу для касаційного оскарження судового рішення, посилається зокрема на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України без врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2025 року у справі №380/8798/21, від 31 липня 2024 року у справі №380/5630/23, від 23 травня 2024 року у справі №380/5557/22, від 29 травня 2020 року у справі №826/27811/15, від 06 серпня 2019 року у справі №160/8441/18, від 31 січня 2020 року у справі №826/15328/18 та від 03 жовтня 2023 року у справі №420/534/20.

Суд вважає неприйнятним посилання скаржника на подібність справи № 620/3059/25 зі справами № 380/8798/21, № 380/5630/23, № 380/5557/22, № 826/27811/15, оскільки у справі № 380/8798/21 суди виходили з того, що позивач не надав первинних документів, необхідних для підтвердження заявлених вимог; у справі № 380/5557/22 суди дійшли висновку про неналежне документальне підтвердження господарських операцій; у справі № 380/5630/23 підставою для відмови у позові стало невиконання позивачем обов`язку доказування; у справі № 826/27811/15 суди виходили з відсутності або неналежності первинних документів.

Стосовно справ № 160/8441/18, № 826/15328/18 (постанова від 31 січня 2020 року) та № 420/534/20 (постанова від 03 жовтня 2023 року) Суд зазначає, що самого лише посилання на постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо застосування норми права, недостатньо. Обов`язковою умовою є подібність правовідносин у справах, у яких сформульовано відповідний висновок, та у справі, в якій подається касаційна скарга.

Подібність правовідносин передбачає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення чи зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин для цілей встановлення їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи. Самі по собі окремі фактичні обставини не свідчать про подібність правовідносин, оскільки істотне значення мають також доводи сторін і межі судового розгляду.

Скаржником не доведено подібності правовідносин у зазначених справах та не враховано, що висновки суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних установлених обставинах, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності та юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду здійснено без аналізу фактичних обставин справ, у яких сформульовано відповідні висновки.

Таким чином, у зазначених справах правові висновки формувалися за відсутності належних доказів або за недоведеності фактичних обставин, тоді як у справі № 620/3059/25 такі обставини встановлені на підставі поданих і досліджених доказів.

Отже, скаржником не доведено наявності підстав для касаційного оскарження судового рішення, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання скаржника, як на підставу для оскарження на порушення норм процесуального права, Суд зазначає, що у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Таким чином, частина друга статті 353 КАС України регламентує прийнятність цих доводів виключно за умови попередньо зробленого судом висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Враховуючи те, що скаржником не наведено належного обґрунтування означених підстав касаційного оскарження судових рішень, про що зазначено вище, ця умова не підлягає перевірці.

У цілому доводи заявника зводяться до цитування норм права, що регулюють спірні правовідносини і опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, із загальним посиланням, що судом апеляційної інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України та виходить за межі повноважень касаційного суду.

Загальне посилання на ухвалення судом апеляційної інстанцій рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -

постановив:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі №620/3059/25 - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Дашутін