Справа № 520/15454/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 лютого 2026 року

м. Київ

справа №520/15454/24

адміністративне провадження №К/990/4456/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, в інтересах якого діє адвокат Мироненко Станіслав Станіславович, на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 06 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби (далі - відповідач), в якому просив:

- скасувати постанову від 24.03.2023 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.10.2025 позовну заяву задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області, в інтересах якого діє адвокат Мироненко С.С., подав апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2025 апеляційну скаргу залишено без руху, запропоновано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом надання оригіналу документа про сплату судового збору 1453,44 грн, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням поважних причин пропуску такого строку та надання доказів на їх підтвердження.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2026 визнано неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження залишено без задоволення та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, в інтересах якого діє адвокат Мироненко С.С., на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 16.10.2025 у справі № 520/15454/24 на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки зазначені скаржником обставини про поновлення строку на подання апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому не можуть свідчити про поважність підстав його пропуску.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області, в інтересах якого діє адвокат Мироненко С.С., звернувся через підсистему «Електронний Суд» до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Єресько Л.О. з 16.02.2026 по 17.02.2026 (наказ від 12.02.2026 № 219/0/6-26), та судді Загороднюка А.Г. з 17.02.2026 по 20.02.2026 (наказ від 12.02.2026 № 337/0/5-26), питання щодо відкриття касаційного провадження вирішується колегією суддів по виходу суддів з відпусток.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам статті 330 КАС України, суд дійшов висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без руху, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що скаржник оскаржує ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, зазначену в частині третій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження можуть бути неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Водночас скаржник належно не обґрунтовує неправильність застосування норм процесуального права при відмові у відкритті апеляційного провадження у справі.

Право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом.

Згідно з частино першою статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 296 КАС України, а також дотриманні термінів її подачі, обов`язковому поданні переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, в тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження, подання відповідного клопотання про його поновлення.

За загальним правилом апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення (частина перша статті 295 КАС України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).

Статтею 287 КАС України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно з частиною шостої статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею (у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця), можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області у касаційній скарзі наводить доводи про те, що був позбавлений можливості у визначений процесуальним законом строк подати апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 16.10.2025, позаяк безпідставно не був залучений до участі у цій справі у якості третьої особи. Про розгляд Шевченківським районним судом справи № 520/15454/24 скаржнику стало відомо 19.10.2025, після чого він звернувся до цього суду із клопотанням про ознайомлення із матеріалами справи, проте у задоволенні клопотання було відмовлено, а згодом скаржник дізнався, що оскаржуване рішення було надіслане до Єдиного державного реєстру судових рішень 20.10.2025. У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначав обставин, що унеможливили вчасно звернутися до суду із апеляційною скаргою, проте апеляційний суд, за доводами скаржника, безпідставно відхилив його доводи, не урахувавши висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 02.11.2022 № 140/6115/21, від 17.10.2018 у справі № 808/3331/16, від 10.04.2019 у справі № 811/2322/13-а, про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження для осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки та неупередженої оцінки поважності причин пропуску строку на подання апеляційної скарги.

Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Другий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12.12.2025 залишив без руху апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області та надав скаржнику строк для усунення її недоліків, крім іншого, шляхом подання до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням поважних причин пропуску такого строку та надання доказів на їх підтвердження.

При цьому суд апеляційної інстанції, витребувавши матеріали електронної справи, установив, що рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 16.10.2025 було направлене на електронну адресу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області та надійшло 21.10.2025, що не заперечується скаржником у касаційній скарзі. Проте апелянт подав апеляційну скаргу 13.11.2025, із пропуском десятиденного строку на апеляційне оскарження, визначеного частиною шостої статті 287 КАС України.

При цьому суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які скаржник пов`язує із неможливістю ознайомлення із матеріалами справи, зауваживши, що строки на подання апеляційної скарги з обраховуються з дати проголошення рішення або отримання оскаржуваного рішення, у цій справі - 21.10.2025 (дата отримання Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області оскаржуваного рішення), а не з дати ознайомлення з матеріалами справи.

Суд зауважує, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства.

Тобто особа, яка зацікавлена у поданні апеляційної скарги, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Сталою є позиція Верховного Суду про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, необхідно виходити із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Процесуальний закон не містить вичерпного, детально описаного переліку поважних причин пропуску звернення до адміністративного суду, та не дає визначення терміну «поважні причини». Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення підстав їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.03.2023 у справі № 600/6782/21-а, від 13.03.2023 у справі № 260/192/21, від 17.03.2021 у справі № 160/3121/20 та інш.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції не установив причин, що стали істотними перешкодами та завадили скаржнику вчасно звернутися до суду із апеляційною скаргою, якими останній помилково вважав не ознайомлення із матеріалами справи.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 02.11.2022 № 140/6115/21, від 17.10.2018 у справі № 808/3331/16, від 10.04.2019 у справі № 811/2322/13-а, не доводять порушення судом апеляційної інстанції у цій справі № 520/15454/24 норм процесуального права, позаяк ухвалені з урахуванням встановлених у цих справах обставин та оцінки таким обставинам, наданої судами попередніх інстанцій.

Враховуючи те, що скаржник оскаржує ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, зазначену в частині третій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження можуть бути неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Водночас скаржник належно не обґрунтовує неправильність застосування норм процесуального права при відмові у відкритті апеляційного провадження у справі.

При цьому, Суд зауважує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням про допущені судом апеляційної інстанції порушення конкретних норм процесуального права при його ухваленні, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

На підставі викладеного, керуючись частиною 4 статті 330, статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, в інтересах якого діє адвокат Мироненко Станіслав Станіславович, на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 06 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:

1) уточненої касаційної скарги із зазначенням про допущені судом апеляційної інстанції порушення конкретних норм процесуального права при його ухваленні, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов ,

Судді Верховного Суду