Справа № 440/1019/26
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 лютого 2026 рокум. ПолтаваСправа №440/1019/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду 02.02.2026 звернувся ОСОБА_2 з позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, належної станом на день звільнення 02.01.2025;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, належну на день звільнення 02.01.2025.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 позовну заяву залишено без руху з огляду на її невідповідність вимогам частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Для усунення недоліків позовної заяви позивачу надано строк упродовж десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Постановляючи зазначену ухвалу суд врахував висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, за якими грошова компенсація за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.

Суд, з покликанням на висновки Верховного Суду у постановах від 23.06.2022 у справі №540/2001/21 та від 27.02.2023 у справі №560/8394/21, зазначив, що спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

З огляду на повідомлені представником позивача у позовній заяві обставини ОСОБА_1 звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 02.01.2025, на дату звільнення грошова компенсація за неотримане речове майно позивачу не сплачена.

Лише 27.09.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідь на яку отримав 05.11.2025, про що безпосередньо зазначено у поданій до суду позовній заяві.

Позовну заяву подано до суду 02.02.2026, з урахуванням чого суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

17.02.2026 до суду надійшла заява представника позивача, у якій ОСОБА_2 , покликаючись на постанову Верховного Суду від 20.12.2024 у справі №440/6875/24, твердив, що строк звернення до суду з позовом про нарахування компенсації за неотримане речове майно визначений частиною другою статті 233 КЗпП України та становить три місяці з моменту отримання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані при звільненні. А оскільки у спірних відносинах таке повідомлення позивач отримав 05.11.2025, представник позивача вважав, що строк звернення до суду дотримано.

Оцінюючи повідомлені представником позивача обставини, суд виходить з такого.

Суд з відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень отримав постанову Верховного Суду від 20.12.2024 у справі №440/6875/24 та встановив, що спір у згаданій справі стосувався виплати позивачу, як колишньому військовослужбовцю, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по день фактичної виплати, тобто спірні відносини не є релевантними.

Більш того, у постанові Верховного Суду від 20.12.2024 у справі №440/6875/24 відсутні висновки, які представник позивача у заяві від 17.02.2026 наводить як окремі цитати суду касаційної інстанції щодо спорів про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Своєю чергою, слід зауважити, що Верховний Суд у постанові від 20.11.2025 у справі №260/1942/24 дійшов таких висновків:

"право на компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження служби військовослужбовці набувають при звільненні і це право реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

40. У зв`язку з цим, доводи скаржника про те, що цей спір не пов`язаний зі звільненням з публічної (військової) служби є необґрунтованими.

41. Спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання, пов`язані з реалізацією передбачених законом гарантій для військовослужбовця, навіть якщо подання відповідного позову про компенсацію відбувається після його звільнення з публічної (військової) служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

42. У справі, що розглядається суди попередніх інстанцій установили, що позивач звільнений з військової служби, виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 247 від 02 вересня 2023 року. Заяву, в якій просив нарахувати йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно позивач подав до Військової частини НОМЕР_2 05 січня 2024 року. За результатом розгляду вказаної заяви Військова частина НОМЕР_2 листом № 55 від 08 січня 2024 року повідомила позивача про відсутність підстав для виплати спірної грошової компенсації.

43. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що звернувшись до суду з цим позовом 25 березня 2024 року позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. При цьому будь-яких належних обставин на підтвердження поважності причин його пропуску ні в позовній заяві, ні в заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач не вказав.

44. Колегія суддів зазначає, що військовослужбовець після звільнення його з військової служби зберігає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання відповідної заяви. У той же час, це не свідчить про можливість подання такої заяви на отримання компенсації поза межами будь-яких строків.

45. Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховний Суд від 28 вересня 2023 року у справі № 260/4686/22, від 14 грудня 2023 року у справі № 380/1785/21 та від 10 лютого 2025 року у справі № 240/5940/24, від 03 листопада 2025 року справа № 260/1940/24."

З урахуванням наведеного суд констатує, що спір щодо нарахування та виплати військовослужбовцю грошової компенсації за неотримане за період проходження військової служби речове майно є спором, пов`язаним з проходженням публічної служби, а тому строк звернення до суду з позовними вимогами про нарахування та сплату грошової компенсації за неотримане речове майно урегульований частиною п`ятою статті 122 КАС України та становить один місяць з моменту коли позивачу стало відомо про порушення його права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 12.05.2022 у справі №480/5934/21, оскільки врахуванню у спірних відносинах належить вищезгадана постанова Верховного Суду від 20.11.2025 у справі №260/1942/24, як така, що прийнята пізніше.

Так само суд визнає помилковими посилання представника позивача на постанови Верховного Суду від 22.05.2025 у справі №620/15959/24, від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, від 03.12.2025 у справі №380/20219/24, оскільки спір у згаданих справах стосувався перерахунку грошового забезпечення військовослужбовців, до якого грошова компенсації за неотримане речове майно не належить.

Повертаючись до обставин справи №440/1019/26 суд повторює, що позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 02.01.2025, із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно до відповідача звернувся 27.09.2025, а відповідь на згадану заяву отримав 05.11.2025.

Ні у позовній заяві, ані у заяві про усунення недоліків позову представник позивача не зазначив, які саме об`єктивні, поважні (непереборні) причини унеможливили звернення ОСОБА_1 до суду у встановлений процесуальним законодавством строк.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним; воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

Зокрема, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Тож право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Суд наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Натомість у цій справі позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Зокрема, позовна заява та додані до неї матеріали не містять відомостей про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду у період з 05.11.2025 (дати отримання відповіді військової частини про відмову у нарахуванні грошової компенсації за неотримане речове майно) до 02.02.2026 (дати подання позовної заяви до суду).

Натомість, як свідчать повідомлені представником позивача обставини, пропуск строку звернення до суду з цим позовом мав місце, оскільки він був переконаний, що такий строк визначений частиною другою статті 233 КЗпП України та становить три місяці з моменту отримання позивачем листа-відмови військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2025 вих.№812/44235.

За відсутності у матеріалах позову належних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивачем пропущений без наявності на те поважних причин.

Як наслідок, у задоволенні заяви представника позивача про поновлення цього строку належить відмовити.

У силу частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії належить повернути ініціатору звернення.

Керуючись статтями 118, 122, 123, 169, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача, Дзундзи Юрія Романовича про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Олександр КУКОБА