Справа № 480/6984/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 р. Справа № 480/6984/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 року (ухвалене суддею Опімах Л.М.) в справі № 480/6984/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просив: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати йому до пільгового стажу за Списком № 2: період навчання за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі № 13 з 01.09.1982 р. до 18.07.1985 р. (відповідно до розрахунку Форми РС-право - 02 роки 10 місяців 18 днів), період роботи з 22.07.1985 р. по 09.10.1985 р. (згідно з формою РС-право - 02 місяці 18 днів) та з 01.03.1988 р. по 21.08.1992 р. (згідно з довідкою від 25.01.2024 р. № 23/105 - 04 роки 08 місяців 07 днів) на посаді електромонтера по обслуговування цеху відливу кінофотооснови і техплівок ІІІосткинського виробничого об`єднання "Свема" та період строкової служби в Радянській армії з 13.10.1985 р. по 26.11.1987 р. (відповідно до розрахунку Форми РС-право - 2 роки 1 місяць 14 днів), та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити йому пенсію за віком з урахуванням зарахованих періодів за Списком № 2 з дня подання заяви про призначення пенсії.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 р. частково задоволено адміністративний позов, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.07.2024 р. № 64 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період навчання за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі № 13 з 01.09.1982 р. по 18.07.1985 р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 22.07.1985 р. по 09.10.1985 р. та з 01.03.1988 р. по 21.08.1992 р. на посаді електромонтера по обслуговування цеху відливу кінофотооснови і техплівок ІІІосткинського виробничого об`єднання "Свема"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період строкової служби в Радянській армії з 13.10.1985 р. по 26.11.1987 р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.07.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що 18.07.2024 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, до якої було додано усі документи, які підтверджують його право на пенсію на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності його заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

25.07.2024 р. рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 64 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у нього необхідного стажу роботи зі шкідливими та важкими умовами праці. За підрахунками відповідача його страховий стаж становить 32 роки 01 місяць 12 днів. Пільгового стажу немає.

Не погоджуючись з відмовою пенсійного органу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.07.2024 р. про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальними законами, які визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (в подальшому - Закон № 1058-IV) та Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII (в подальшому - Закон № 1788-XII).

Відповідно до ст. 8 Закону № 1058-IV, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Згідно із ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з п. "б" ст. 13 Закону №1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (в подальшому - Порядок № 383).

Відповідно до п. 3 Порядку №383, при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в подальшому - Порядок № 637).

Згідно із п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведених правових норм, зокрема, ст. 62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судовим розглядом встановлено, що зі змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.08.1985 р., яка була надана позивачем із заявою про призначення пенсії, вбачається, що: з 01.09.1982 р. по 18.07.1985 р. позивач навчався в ПТУ-13 м. Шостка (диплом № НОМЕР_2 ); з 22.07.1985 р. по 09.10.1985 р. позивач працював електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 4 розряду ВРМ виробництва основи і техплівок по обслуговуванню цеху відливу кінофотооснови і техплівок на Шосткинському виробничому об`єднанні «Свема» (наказ №5/412 від 22.06.1985р.); з 13.10.1985 р. по 19.12.1987 р. позивач служив в радянській армії (в/к НУ №8915301); з 01.03.1988 р. позивач прийнятий електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5 розряду ВРМ виробництва основи і техплівок по обслуговуванню цеху відливу кінофотооснови і техплівок на Шосткинському виробничому об`єднанні «Свема» (наказ №2/1050 від 08.02.1988 р.); з 01.03.1989 р. переведено електромонтером 5 розряду по ремонту електрообладнання цеху відливу кінофотооснови і техплівок (наказ №241 від 09.03.1988 р.); 01.12.1992 р. позивачу присвоєно 6 розряд електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання; 01.04.1994 р. позивача звільнено за ст. 38 КЗПП України за власним бажанням (наказ №4/710 від 04.04.1994 р.).

Також судовим розглядом встановлено, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії було також надано довідку про підтвердження наявного пільгового трудового стажу для призначенні пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, яка видана ВАТ «АК «Свема» 25.01.2024 р. за №23/105, якою підтверджено, що позивач у період з 22.07.1985 р. по 09.10.1985 р. та з 01.03.1988 р. по 21.08.1992 р. працював на посаді електромонтер по ремонту електрообладнання ВРМ виробництва основи і техплівок по обслуговуванню цеху відливу кінофотооснови і техплівок (хімічне виробництво), повний робочий день у роботі з ремонту, профілактики, обслуговування електрообладнання у виробництві кіно фотоплівки, що передбачена Списком №2 розділ X підрозділ 10 на підставі ПКМ СРСР № 10 від 26.01.1991 р.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. № 442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Після 21.08.1992 р. робочі місця мають бути атестовані за умовами праці. Разом з тим непроведення атестації робочих місць не може бути підставою для позбавлення громадян права на соціальний захист шляхом призначення пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Тобто головним чинником для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є достатній стаж роботи в шкідливих умовах (до 20.08.1992 передбачений Списком № 2, після 21.08.1992 підтверджений атестацією робочого місця) та загальний стаж роботи.

Розділом X «Хімічне виробництво» постанови Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 р. «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» передбачено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 наступних категорій працівників: «2110Б000-17536 Робітники та майстри, зайняті на ремонті та обслуговуванні технологічного та електрообладнання у перерахованих виробництвах (2110А11010. Ремонт, профілактика та обслуговування технологічного обладнання у виробництвах кінофотоплівки, фотопаперу, фотопластинок та радіошкал)».

Таким чином, зайнятість позивача протягом повного робочого дня на посаді електромонтера по ремонту й обслуговуванню електрообладнання виробництва основи і техплівок по обслуговуванню цеху відливу кінофотооснови і техплівок у хімічному виробництві належить до посад зі шкідливими і важкими умовами праці та відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно з ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба та навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" (чинного на час звернення позивача за призначенням пенсії) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 01.09.1982 р. до 18.07.1985 р. навчався в Шосткинському середньому професійно-технічному училищі за професією електромонтера по обслуговуванню електрообладнання, що підтверджується дипломом.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.08.1985 р. позивач з 22.07.1985 р. працював електромонтером по ремонту й обслуговуванню електрообладнання 4 розряду ВРМ виробництва основи і техплівок по обслуговуванню цеху відливу кінофотооснови і техплівок, з якої звільнений для служби в Радянській армії.

З 01.01.2006 року умови зарахуванням до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової служби та навчання у професійно-технічному навчальному закладі встановлені положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" із змінами, внесеними до них Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби" від 02.06.2005 р. № 2636-IV.

На підставі Закону № 2636 Верховна Рада України постановила внести зміни до таких законів України: абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнити двома реченнями такого змісту: "Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах"; ч. 1 ст. 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" доповнити абзацом другим такого змісту: "Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах".

Таким чином, Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби" передбачає розширення прав громадян при визначенні права на пенсію та проведення перерахунку раніше призначених пенсій у разі, якщо час навчання та час проходження військової служби не було враховано при призначенні пенсії.

Відтак, період навчання з 01.09.1982 р. до 18.07.1985 р. та служба в Радянській армії з 13.10.1985 р. до 26.11.1987 р. має бути зарахований до пільгового стажу, оскільки після навчання та служби позивач працював на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, з повним робочим днем.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що зі змісту трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 07.08.1985 р. та довідки ВАТ «АК «Свема» від 25.01.2024 р. №23/105 підтверджено пільговий стаж позивача з 22.07.1985 р. по 09.10.1985 р. та з 01.03.1988 р. по 21.08.1992 р., який дає право на пенсію за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Натомість обрахунок пільгового стажу позивача здійснено відповідачем без дотримання вимог законодавства, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.07.2024 № 64 про відмову у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним спосіб захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2: період навчання за фахом у Шосткинському професійно-технічному училищі № 13 з 01.09.1982 р. по 18.07.1985 р.; період роботи з 22.07.1985 р. по 09.10.1985 р. та з 01.03.1988 р. по 21.08.1992 р. на посаді електромонтера по обслуговування цеху відливу кінофотооснови і техплівок ІІІосткинського виробничого об`єднання "Свема"; період строкової служби в Радянській армії з 13.10.1985 р. по 26.11.1987 р. та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.07.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 в справі № 480/6984/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич