Справа № 320/20137/25
Суддя: Білоус А.Ю.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року місто Київ № 320/20137/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоус А.Ю., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив:

- визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення полковника ОСОБА_1 на посаду, що не відповідає отриманій ним професійній (фаховій) підготовці за відповідним напрямом чи основною або спорідненою спеціальністю, освітньо-кваліфікаційним рівнем та досвідом служби за фахом, та значно нижчою від попередньо займаної посади;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 березня 2025 року №244-ОС "Про особовий склад";

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 березня 2025 року №245-ОС "Про особовий склад" в частині, що стосується виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення регіонального управління полковника ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 квітня 2025 року №302-ОС "Про особовий склад" в частині, що стосується призначення полковника ОСОБА_1 на посаду заступника коменданта з морально-психологічного забезпечення третьої прикордонної комендатури швидкого реагування;

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити полковника ОСОБА_1 на іншу, не нижчу ніж попередня, посаду в органах та підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що попри відсутність дисциплінарних стягнень чи зауважень до його роботи як спеціаліста у сфері забезпечення та заступника керівника органу, наказом відповідача від 21 березня 2025 року № 244-ОС його було призначено на значно нижчу посаду - заступника коменданта з вогневої підтримки в штаті військової частини НОМЕР_1 . Вказана посада передбачає 33-й тарифний розряд.

Позивач наголошує, що він не відповідає кваліфікаційним вимогам нової посади ані за рівнем освіти, ані за професійною підготовкою, а також не має досвіду з питань організації вогневої підтримки.

Зазначає, що підпунктом 6 пункту 93 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України №1115/2009 від 29.12.2009 (далі - Положення № 1115/2009), визначено вичерпний перелік підстав та умов для призначення військовослужбовців на нижчі посади. При цьому норми пункту 93 Положення № 1115/2009 не належать до винятків, визначених пунктом 310 цього Положення, що не застосовуються в особливий період та, зокрема, у воєнний час. На думку позивача, жодна з наведених у підпункті 6 пункту 93 Положення № 1115/2009 підстав для призначення на нижчу посаду стосовно полковника ОСОБА_1 не може бути застосована. Оскільки він не висловлював волевиявлення щодо призначення на нижчу посаду та не звертався з відповідним рапортом, таке призначення є безпідставним та протиправним.

Також вказано, що 14 квітня 2025 року полковнику ОСОБА_1 було доведено інше рішення щодо призначення, а саме наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 квітня 2025 року № 302-ОС. Цим наказом його призначено заступником коменданта з морально-психологічного забезпечення третьої прикордонної комендатури швидкого реагування ( АДРЕСА_1 ) цієї ж військової частини НОМЕР_1 (згідно з підпунктом 5 пункту 93 Положення - на рівну посаду з метою більш доцільного використання за напрямком підготовки). Вказаний наказ позивач також вважає протиправним, оскільки він не має відповідної освіти та підготовки за напрямком морально-психологічного забезпечення (як і за напрямком забезпечення вогневої підтримки).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, встановлено строки для подання заяв по суті та доказів.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що отримавши у своє розпорядження військовослужбовця, начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 був зобов`язаний призначити позивача на посаду відповідно до номенклатури посад і наявних у нього повноважень.

Відповідно до абзацу другого пункту 310 Положення у воєнний час призначення військовослужбовців на вищі, рівні та нижчі (не більше ніж на один ступінь) посади здійснюється без їхньої згоди. Згідно з пунктом 94 Положення, посада вважається вищою, якщо штатом за нею передбачено вище граничне військове звання, а в разі рівних звань - більший тарифний розряд (посадовий оклад); нижчою - якщо штатом передбачено нижче граничне військове звання, а за умови рівних звань - менший тарифний розряд.

Відповідач зазначає, що остання займана посада позивача - заступник начальника Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" з логістики з граничним військовим званням "полковник". При цьому посада, на яку позивача було призначено наказом № 244-ОС (заступник коменданта з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, дислокація - АДРЕСА_1 ), має граничне військове звання "підполковник". Наказом № 302-ОС позивача призначено на рівну посаду - заступником коменданта з морально-психологічного забезпечення тієї ж комендатури.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовим званням, що є на один ступінь нижчим від звання "полковник", є звання "підполковник". З огляду на викладене, відповідач стверджує, що під час видання наказу № 244-ОС начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 порушень п. 310 Положення допущено не було.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій додаткового наголошено на обґрунтованості позовних вимог та вказує, що відповідач жодним чином не пояснює, чому за наявності інших вакантних посад, у тому числі посад "заступника начальника відділу аудиту" та "головного аудитора відділу внутрішнього аудиту" (позиції 3 та 4 в Переліку вакантних посад за штатно-посадовою категорією "підполковник" у Східному регіональному управлінні), та за умови обізнаності відповідача про наявність досвіду ОСОБА_1 проходження служби за аналогічною посадою в Адміністрації Державної прикордонної служби України, позивача не призначено на них, а призначено на посаду, якій останній жодним чином не відповідає. Зазначає, що посилання відповідача на факт вивчення під час навчання у вищому навчальному закладі певних предметів воєнного спрямування, не є здобуттям кваліфікації у розумінні закону. Саме тому, уповноваженим суб`єктом (видавником диплому про освіту встановленого зразку) за результатами навчання позивача було засвідчено наявність в останнього такої сукупності здобутих компетентностей, що дозволило присвоїти йому кваліфікацію менеджеру за напрямком підготовки: "Організація продовольчого забезпечення". При цьому, визначення позивача як офіцера тактичного (оперативно-тактичного) рівня здійснено саме за напрямком кваліфікації: тобто, ОСОБА_1 набув сукупності спроможностей на військове управління саме в організації логістичного забезпечення, а не в питаннях ведення бою чи морально-психологічного забезпечення підрозділів.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких наголосив, що норма абзацу 2 пункту 310 Положення є спеціальною по відношенню до приписів пункту 93 Положення, а отже є пріоритетною для застосування, як така, що передбачає окремий та незалежний механізм для призначення військовослужбовців на вищі, рівні та нижчі (не більше ніж на один ступінь) посади у воєнний час. Зазначає, що Східним регіональним управлінням при призначені позивача на посади враховувалась здобута позивачем кваліфікація, враховано досвід служби та вимоги Положення, що свідчить про відсутність порушень в діях ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 28.09.2015. Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

З 2005 року по даний час безперервно проходить службу у Державній прикордонній службі України на різних посадах, що вбачається з витягу з послужного списку позивача.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 13.02.2025 №276-ОС "Про особовий склад", відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, зараховано в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_1 звільнивши з посади заступника начальника Окремого контрольно-пропускного пункту " ІНФОРМАЦІЯ_3 " з логістики, згідно з підпунктом 2 пункту 127 Положення.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.03.2025 № 244-ОС "Про особовий склад" призначено полковника ОСОБА_1 заступником коменданта з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, який перебуває в розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з абзацом 2 пункту 310 Положення.

Підстава: клопотання НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 21.03.2025 №08/5345-25-Вих.

Із зазначеним наказом позивач ознайомлений 22.03.2025, про що свідчить відмітка позивача в самому наказі.

Під час ознайомлення з наказом, позивач зазначив, що з призначенням його на посаду не згоден та мотиви незгоди будуть викладені в рапорті.

Згідно витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.03.2025 № 245-ОС "Про особовий склад" виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення регіонального управління полковника ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.03.2025 № 244-ОС призначений на посаду заступника коменданта з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону та вибуває для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 з 21.03.2025.

У подальшому, згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2025 №302-ОС призначено полковника ОСОБА_1 заступником коменданта з морально-психологічного забезпечення третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), звільнивши з посади заступника коменданта з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) цього ж прикордонного загону, згідно з підпунктом 5 пункту 93 Положення (на рівну посаду - для більш доцільного використання за напрямом підготовки).

Підстава: протокол засідання атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 квітня 2025 року, клопотання НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 01 квітня 2025 року № 08/6001-25-Вих.

Не погоджуючись із наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.03.2025 № 244-ОС, від 21.03.2025 № 245-ОС та від 11.04.2025 №302-ОС, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На підставі частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону №2232-ХІІ визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі - Закон №1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними нормативно-правовими актами та триває на теперішній час.

На підставі пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до положень Закону України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 №661-VI (далі - Закон №661-VI) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, основними обов`язками якої, зокрема є: припинення будь-яких спроб незаконної зміни проходження лінії державного кордону України; припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України; участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав; участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України, починаючи з 24 лютого 2022 року здійснюють передбачені Законами України "Про правовий режим воєнного стану" та "Про Державну прикордонну службу України" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України №1115/2009 від 29.12.2009 (далі - Положення №1115/2009).

Відповідно до пункту 12 Положення №1115/2009 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з пп. 6 п. 93 Положення №1115/2009 призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється:

у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів у разі неможливості призначення на рівну посаду - за згодою військовослужбовця;

за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії - за згодою чи на особисте прохання військовослужбовця;

за результатами атестації - за рішенням відповідного начальника;

на особисте прохання військовослужбовця;

у порядку реалізації накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарного стягнення - за рішенням відповідного начальника;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за згодою військовослужбовця, у разі неможливості призначення на рівну посаду;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з більш легкими умовами військової служби, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням, у разі неможливості виконання ними обов`язків за попередньою посадою та за відсутності рівних посад;

у разі коли військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній з керівництвом підлеглими особами, виконанням завдань з охорони державного кордону, в разі неможливості призначення на рівну посаду - за рішенням відповідного начальника;

у разі виникнення обставин, передбачених абзацом першим пункту 111 цього Положення, за відсутності рівних посад - за рішенням відповідного начальника.

У розумінні пункту 94 Положення №1115/2009 посада вважається вищою, якщо штатом за цією посадою передбачено вище граничне військове звання, а в разі рівних граничних військових звань - більший тарифний розряд (посадовий оклад); нижчою, якщо штатом за цією посадою передбачено нижче граничне військове звання, а в разі рівних граничних військових звань - менший тарифний розряд (посадовий оклад); рівною, якщо штатом за цією посадою передбачено рівне граничне військове звання та рівні тарифні розряди (посадові оклади).

Згідно з пунктом 95 Положення №1115/2009 військовослужбовці призначаються на посади з урахуванням відповідності їх професійної (фахової) підготовки за відповідним напрямом чи основною або спорідненою спеціальністю, освітньо-кваліфікаційного рівня вимогам до цих посад, визначеним посадовими інструкціями, та досвіду служби за фахом.

Відповідно до п. 123 Положення №1115/2009 військовослужбовці призначаються на вищі, рівні або нижчі посади в органі Держприкордонслужби, в якому вони проходять службу, або в іншому органі Держприкордонслужби у випадках, передбачених пунктом 93 цього Положення.

Переміщення на рівні посади та переміщення на нижчі посади у випадках, передбачених абзацами четвертим, шостим та десятим підпункту 6 пункту 93 цього Положення (у тому числі в іншу місцевість), здійснюється без згоди військовослужбовця, крім визначених випадків:

- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, в яку його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця у тому ж населеному пункті, за наявності документів, які це підтверджують.

Пунктом 310 Положення №1115/2009 передбачено, що в особливий період просування військовослужбовців по службі може здійснюватися без дотримання вимог пунктів 97 та 98 цього Положення.

Призначення військовослужбовців на вищі, рівні та нижчі (не більше ніж на один ступінь) посади у воєнний час здійснюється без згоди цих військовослужбовців.

Ураховуючи, що приписи абз. 2 цього пункту положення не містять виключень із умов призначення на посади, що встановленні пунктом 93 Положення №1115/2009, суд вважає, що аналіз вищенаведених норм права у взаємному зв`язку свідчить, що у воєнний час допускається призначення військовослужбовців на нижчі, не більше ніж на один ступінь, посади без згоди цих військовослужбовців, виключно у разі наявності підстав, передбачених підпунктом 6 пункту 93 Положення №1115/2009.

Як вже зазначалося вище, підпунктом 6 пункту 93 Положення №1115/2009 визначений виключний перелік підстав призначення військовослужбовців на нижчі посади, серед яких наявні як ті, за якими необхідна згода військовослужбовців, так і ті, за якими призначення відбувається за рішенням начальника, без їх згоди (а саме, за результатами атестації; реалізація дисциплінарного стягнення; неможливості залишення військовослужбовця на посаді, якому призначено покарання у вигляді службового обмеження; виникнення обставин абзацу 1 пункту 111 Положення).

Судом установлено, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадному генералу із клопотанням від 21.03.2025 №08/5345-25-Вих "Про представлення пропозицій" про призначення ОСОБА_1 на посаду.

У клопотанні зазначено, що керівництвом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону вивчено полковника ОСОБА_1 для комплектування вакантної посади заступника коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону.

На підставі вказаного клопотання НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 21.03.2025 №08/5345-25-Вих., наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.03.2025 № 244-ОС "Про особовий склад" призначено полковника ОСОБА_1 заступником коменданта з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, який перебуває в розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з абзацом 2 пункту 310 Положення.

Згідно з Переліком посад військовослужбовців Державної прикордонної служби України, що підлягають заміщенню особами офіцерського складу, та граничних військових звань за цими посадами, затвердженим наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 28.09.2012 № 770, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2012 р. за № 1757/22069, граничним військовим званням попередньої посади позивача "заступник начальника Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" з логістики" є "полковник", а посада "заступник коменданта з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону" має граничне військове звання "підполковник".

Відповідно до Схеми тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, та його територіального органу, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2018 №169, попередня посада позивача "заступник начальника Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" з логістики" передбачала 37 тарифний розряд, а посада на яку позивача призначено наказом від 21.03.2025 № 244-ОС "заступник коменданта з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону" передбачає 33 тарифний розряд.

Отже, з огляду на приписи пункту 94 Положення №1115/2009, посада на яку був призначений позивач оскаржуваним наказом від 21.03.2025 № 244-ОС, є нижчою ніж посада, з якої він був звільнений.

Суд зазначає, що оскільки підпунктом 6 пункту 93 Положення №1115/2009 така підстава для призначення на нижчу посаду, як "для комплектування вакантної посади" не передбачена, суд доходить висновку, що призначення позивача на нижчу посаду відбулось за відсутності правових підстав для такого призначення.

На думку суду, пункт 310 Положення №1115/2009 надає відповідачу додаткові повноваження щодо призначення військовослужбовців на нижчі посади у воєнний час без згоди цих військовослужбовців, проте не позбавляє обов`язку дотримуватись приписів п.п. 6 п. 93 цього Положення, які визначають вичерпні підстави та умови для переведення військовослужбовців на нижчі посади.

Більше того, суд звертає увагу, що позивачем було висловлено незгоду з призначенням його на вищевказану посаду, про що свідчить відмітка на наказі.

Таким чином, відповідач приймаючи наказ від 21.03.2025 № 244-ОС "Про особовий склад" діяв протиправно.

Разом з тим, Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут).

Статтею 28 Статуту, дія якого поширюється зокрема і на військовослужбовців Державної прикордонної служби України, передбачено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Єдиноначальність - принцип управління, за яким керівникові надаються широкі управлінські повноваження при персональній відповідальності за результати роботи.

Разом з цим, статтею 36 Статуту встановлено, що командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Тобто, приймаючи відповідні рішення або накази керівник має керуватися виключно нормами чинного законодавства та не допускати протиправних наслідків прийняття таких рішень (наказів).

З огляду на встановлені обставини в даній справі, а саме відсутність передбачених підпунктом 6 пункту 93 та пунктом 310 Положення №1115/2009 підстав для призначення позивача на нижчу посаду без його згоди та недоведеність відповідачем правомірності та законності призначення полковника ОСОБА_1 на посаду заступника коменданта з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, яка є нижчою від посади (і за граничним військовим званням, і за тарифним розрядом), яку він займав (начальника Окремого контрольно-пропускного пункту " ІНФОРМАЦІЯ_3 " з логістики), суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.03.2025 № 244-ОС "Про особовий склад".

Крім того, згідно витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.03.2025 № 245-ОС "Про особовий склад" виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення регіонального управління полковника ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.03.2025 № 244-ОС призначений на посаду заступника коменданта з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону та вибуває для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 з 21.03.2025.

У подальшому, згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2025 №302-ОС призначено полковника ОСОБА_1 заступником коменданта з морально-психологічного забезпечення третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), звільнивши з посади заступника коменданта з вогневої підтримки третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) цього ж прикордонного загону, згідно з підпунктом 5 пункту 93 Положення (на рівну посаду - для більш доцільного використання за напрямом підготовки). Підстава: протокол засідання атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 квітня 2025 року, клопотання НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 01 квітня 2025 року № 08/6001-25-Вих.

Суд зазначає, що накази від 21.03.2025 № 245-ОС та від 11.04.2025 №302-ОС, стосуються подальшого проходження позивачем військової служби (просування по службі) та залежали від первинного прийняття наказу від 21.03.2025 № 244-ОС "Про особовий склад" про призначення на посаду, який суд визнав протиправним, з огляду на що вказані накази також підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити полковника ОСОБА_1 на іншу, не нижчу ніж попередня, посаду в органах та підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 127 Положення №1115/2009 зарахування військовослужбовців у розпорядження начальників, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого проходження такими військовослужбовцями військової служби допускається у разі, зокрема, коли начальник органу Держприкордонслужби вищого рівня здійснює переміщення військовослужбовця, призначення якого на посаду належить до повноважень начальника органу Держприкордонслужби нижчого рівня, а також у разі переміщення військовослужбовця до або з розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, - до двох місяців (підпункт 2).

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами начальників, які мають право призначення на ці посади згідно з номенклатурою посад, та вищими начальниками.

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного начальника органу Держприкордонслужби, у списках якого він перебуває, з дня, що настає за днем здавання посади, але не раніше дня звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено.

За військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1-3, 8, 9, 12, 16, 18 цього пункту, зберігається право на забезпечення всіма видами матеріального та грошового забезпечення за останньою посадою, яку вони займали. Порядок грошового забезпечення військовослужбовців, які зараховані у розпорядження з інших підстав, визначається законодавством, що регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з пунктом 239 Положення №1115/2009 призначення військовослужбовців строкової військової служби на посади, звільнення з посад здійснюється:

1) в органах Держприкордонслужби - наказом начальника цього органу Держприкордонслужби;

2) у регіональних управліннях та між органами Держприкордонслужби, які їм підпорядковані, - наказом начальника регіонального управління;

3) в інших випадках - наказом Адміністрації Держприкордонслужби.

Відповідно до пунктів 298 та 299 Положення №1115/2009 у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівній посаді здійснюється за наказом посадової особи, якій надано право звільнення з військової служби відповідної категорії військовослужбовців, або за наказом посадової особи вищого рівня. Наказ видається на підставі рішення суду, що набрало законної сили, чи виданого за підсумками службового розслідування наказу старшого начальника, якими визнано незаконність звільнення військовослужбовця.

У разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходив військову службу за контрактом, він підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій ніж попередня, посаді з дня прийняття рішення про поновлення на військовій службі. У разі поновлення військовослужбовця на військовій службі начальник органу Держприкордонслужби, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує в установленому законодавством порядку питання щодо виплати йому грошового забезпечення та видачі матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Зазначений період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку вислуги у військовому званні.

Суд звертає увагу, що позивачем не оскаржується його зарахування в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та звільнення з посади заступника начальника Окремого контрольно-пропускного пункту " ІНФОРМАЦІЯ_3 " з логістики, відповідно поновити його на попередній посаді не просить та не вказує на наявність обставин незаконного звільнення. Тобто, зарахуванням позивача в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 не є спірним в цій справі.

У межах даної справи позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 на іншу посаду в органах та підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Втім, суд не наділений правом призначати військовослужбовців строкової військової служби на посади, такі повноваження належать до дискреційних повноважень, в даному випадку, начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розпорядженні якого позивач зарахований наказом від 13.02.2025 №276-ОС.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов`язання начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 на посаду в ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням висновків суду в цій справі.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Керуючись статтями 2-3, 5-15, 72-77, 90, 122, 132, 139, 242-246, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 березня 2025 року №244-ОС «Про особовий склад».

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 березня 2025 року №245-ОС «Про особовий склад» в частині, що стосується виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення регіонального управління полковника ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 квітня 2025 року №302-ОС «Про особовий склад» в частині, що стосується призначення полковника ОСОБА_1 на посаду заступника коменданта з морально-психологічного забезпечення третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ).

Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 на посаду в ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням висновків суду в цій справі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відомості про сторони та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 );

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ).

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Білоус А.Ю.