Справа № 380/3336/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 380/3336/25 пров. № А/857/25773/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С. М., Мікули О.І.,

розглянувши в змішаній формі в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року в справі № 380/3336/25 за адміністративним позовом Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Червоноградська" до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_140 , ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , ОСОБА_145 , ОСОБА_146 , ОСОБА_147 , ОСОБА_148 , ОСОБА_149 , ОСОБА_150 , ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 , ОСОБА_157 , ОСОБА_158 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_161 , ОСОБА_162 , ОСОБА_163 , ОСОБА_164 , ОСОБА_165 , ОСОБА_166 , ОСОБА_167 , ОСОБА_168 , ОСОБА_169 , ОСОБА_170 , ОСОБА_171 , ОСОБА_172 , ОСОБА_173 , ОСОБА_174 , ОСОБА_175 , ОСОБА_176 , ОСОБА_177 , ОСОБА_178 , ОСОБА_179 , ОСОБА_180 , ОСОБА_181 , ОСОБА_182 , ОСОБА_183 , ОСОБА_184 , ОСОБА_185 , ОСОБА_186 , ОСОБА_187 , ОСОБА_188 , ОСОБА_189 , ОСОБА_190 , ОСОБА_191 , ОСОБА_192 , ОСОБА_193 , ОСОБА_194 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Кисильова О.Й.,

час ухвалення рішення 11 липня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року Державне підприємство "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Червоноградська" (далі позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просило визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України визнати протиправними дії щодо відмови у прийняті заяви-розрахунку №24-240 від 31.10.2024, №24-244 від 05.11.2024, №24-266 від 28.11.2024, №24-289 від 23.12.2024 та №24-21 від 13.02.2025; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняти до оплати заяву-розрахунок №24-240 від 31.10.2024 року, №24-244 від 05.11.2024, №24-266 від 28.11.2024, №24-289 від 23.12.2024 та №24-21 від 13.02.2025 подану Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Червоноградська" та провести оплату листків тимчасової непрацездатності згідно Додатку №1 до заяв-розрахунків №24-240 від 31.10.2024, №24-244 від 05.11.2024, №24-266 від 28.11.2024, №24-289 від 23.12.2024 та №24-21 від 13.02.2025.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у випадках, коли сплачений страхувальником єдиний внесок зараховується в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення, це призводить до не зарахування сплаченого єдиного внеску за той місяць, за який його було нараховано, та водночас до відсутності персоніфікації відомостей про заробітну плату застрахованих осіб, як такої, з якої сплачено страхові внески, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та, як наслідок, відсутності страхового стажу застрахованої особи за такий місяць.

Апелянт зазначає, що ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» сформовано заяви-розрахунки № 24-240 від 31.10.2024, № 244 від 05.11.2024, № 266 від 28.11.2024, № 289 від 23.12.2024 та № 21 від 13.02.2025 на отримання фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності. У зв`язку із заборгованістю зі сплати ЄСВ, згідно з даними форми ОК-5, у більшості працівників відсутній страховий стаж за відповідні розрахункові періоди. Розрахунок допомоги мав здійснюватися відповідно до п. 4 ст. 12 Закону № 1105 (233,25 грн для випадків січеньберезень 2024 р.; 262,81 грн для квітеньвересень 2024 ). Однак у вказаних заявах-розрахунках страховий стаж безпідставно визначено як 12 місяців, а середньоденна заробітна плата обчислена на підставі фактичної зарплати, що суперечить вимогам Закону. Таким чином, при обчисленні допомоги положення ч. 4 ст. 12 Закону № 1105 не були застосовані, а суми допомоги перевищують граничний розмір, дозволений законом.

По заяві-розрахунку № 6-240 від 31.10.2024:132 застраховані особи, 245 листків непрацездатності на 1270 календарних днів на загальну суму 935 106,32 грн. Серед них: 6 осіб мають середньоденну допомогу, що не перевищує мінімальної зарплати на момент страхового випадку; 2 особи є пенсіонерами по інвалідності (8 листків, 36 к.дн., 13 235,41 грн). Страхові випадки настали у січнітравні 2024 року, відповідні розрахункові періоди січень 2023 квітень 2024 року. У зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати ЄСВ, у більшості працівників страховий стаж за розрахунковий період відсутній (дані ОК-5), отже, розрахунок допомоги має здійснюватися відповідно до п. 4 ст. 12 Закону № 1105 виходячи з мінімальної заробітної плати.

Натомість страхувальником помилково враховано 12 місяців страхового стажу, розрахунок середньоденної заробітної плати здійснено на підставі фактичної заробітної плати, що призвело до завищення суми допомоги 921 870,91 грн за 1234 к.дн. Сума переплати становить 612 402,49 грн. По заяві-розрахунку № 6-244 від 05.11.2024 року: 30 застрахованих осіб, 92 листки непрацездатності на 518 календарних днів на загальну суму 413 370,86 грн. Серед них 2 особи ( ОСОБА_195 , ОСОБА_196 ) пенсіонери по інвалідності (4 листки, 19 к.дн., 8 536,06 грн). Страхові випадки настали в лютомутравні 2024 року; розрахункові періоди лютий 2023 квітень 2024 року. Через наявність заборгованості зі сплати ЄСВ, у решти працівників страховий стаж за розрахунковий період відсутній (форма ОК-5), що відповідно до п. 4 ст. 12 Закону № 1105 вимагає розрахунку допомоги виходячи з мінімальної зарплати. Однак страхувальник помилково врахував 12 місяців страхового стажу та здійснив розрахунок на підставі фактичної зарплати, у зв`язку з чим допомога була визначена в сумі 404 834,80 грн за 499 к.дн. Сума переплати 281 171,29 грн.

По заяві-розрахунку № 24-266 від 28.11.2024 року: 156 застрахованих осіб, 291 листок непрацездатності на 1611 календарних днів на загальну суму 1 302 052,26 грн. Серед них 1 особа ( ОСОБА_23 ) пенсіонер по інвалідності (1 листок, 3 к.дн., 934,11 грн). Страхові випадки настали у квітнілипні 2024 року; розрахункові періоди квітень 2023 червень 2024 року. У зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати ЄСВ, страховий стаж решти працівників за розрахунковий період відсутній (форма ОК-5). Розрахунок мав би здійснюватися за п. 4 ст. 12 Закону № 1105 на основі мінімальної зарплати (422 598,48 грн). Натомість страхувальник помилково врахував 12 місяців стажу, визначив допомогу на підставі фактичної зарплати, що призвело до завищення виплати 1 301 118,15 грн за 1608 к.дн. Сума переплати становить 878 519,67 грн. По заяві-розрахунку № 24-289 від 23.12.2024 року: 106 застрахованих осіб, 187 листків непрацездатності на 1023 календарних дні на загальну суму 898 200,84 грн. Страхові випадки настали у квітні серпні 2024 року; розрахункові періоди з квітня 2023 по липень 2024 року. Двоє осіб ( ОСОБА_197 , ОСОБА_198 ) отримують допомогу, що не перевищує мінімальну ЗП (3 листки, 9 к.дн., 2 124,44 грн).

У зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати ЄСВ, страховий стаж решти працівників за даними форми ОК-5 відсутній. Розрахунок мав здійснюватися відповідно до п. 4 ст. 12 Закону № 1105 266 489,34 грн. Проте страхувальник неправомірно зазначив 12 місяців стажу, застосував фактичну зарплату для розрахунку допомоги 896 076,40 грн за 1014 к.дн. Сума переплати 629 587,06 грн. По заяві-розрахунку № 25-21 від 13.02.2025 року: 159 застрахованих осіб, 299 листків непрацездатності, 1624 к.дн, сума 1 331 565,03 грн. Страхові випадки з травня по жовтень 2024 року; розрахункові періоди з травня 2023 по вересень 2024 року. У 3 осіб ( ОСОБА_197 , ОСОБА_199 , ОСОБА_200 ) середньоденна допомога не перевищує мінімальну ЗП (3 листки, 10 к.дн, 2 039,43 грн). Через наявну заборгованість зі сплати ЄСВ, страховий стаж інших працівників за даними форми ОК-5 відсутній. Розрахунок слід здійснювати відповідно до п. 4 ст. 12 Закону № 1105 424 175,34 грн. Страхувальник помилково зазначив 12 місяців стажу та здійснив розрахунок на підставі фактичної зарплати 1 329 526,60 грн за 1614 к.дн. Сума переплати 905 350,26 грн. Зазначає про те, що в позовних вимогах позивач просить визнати протиправними дії щодо відмови у прийняті заяви-розрахунку, однак Головним управлінням жодним чином не було відмовлено у прийнятті такої, а лише було повернуто на доопрацювання. Таким чином дії Головного управління щодо повернення на доопрацювання заяви-розрахунки правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону №1105

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за даними інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України позивачем на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України сформовано заяву-розрахунок №24-240 від 31.10.2024, №24-244 від 05.11.2024, №24-266 від 28.11.2024, №24-289 від 23.12.2024 та №24-21 від 13.02.2025 для фінансування оплати для надання матеріального забезпечення застрахованим особам, страхових виплат потерпілим на виробництві, відшкодування вартості поховання потерпілого та пов`язаних з цим ритуальних послуг за рахунок коштів Фонду.

Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Львівській області не прийняті заяви- розрахунки №24-240 від 31.10.2024, №24-244 від 05.11.2024, №24-266 від 28.11.2024, №24-289 від 23.12.2024 та №24-21 від 13.02.2025 про здійснення фінансування - оплати для надання матеріального забезпечення застрахованим особам, страхових виплат поданої ДП «Львіввугілля».

Не погодившись із відмовою, позивач звернувся до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23.09.1999 року, відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Статтею 11 Закону № 1105-XIV передбачено, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) (крім домашніх працівників, які не беруть добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ч.1 ст.12 Закону № 1105-XIV).

Отже, зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають, зокрема, особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) (наймані працівники).

Відповідно до приписів ст.17 Закону № 1105-XIV, допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу у розмірі:

1) 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років;

2) 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п`яти років;

3) 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п`яти до восьми років;

4) 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років;

5) 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, віднесеним до 1-3 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; одному з батьків або особі, яка їх замінює, які доглядають хвору дитину віком до 14 років, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; ветеранам війни, постраждалим учасникам Революції Гідності та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України; особам, віднесеним до жертв нацистських переслідувань відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань"; донорам, які мають право на пільгу, передбачену статтею 20 Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові"; особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) суми заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка є працівником або гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті, з якої фактично сплачено страхові внески, незалежно від страхового стажу.

Згідно з ч.4 ст.12 Закону № 1105-XIV, застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на страхові виплати відповідно до цього Закону в таких розмірах, зокрема, п.1 допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є сформований на основі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, встановлення опіки над дитиною, листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з уповноваженим органом управління (ч. 1 ст. 23 Закону № 1105-XIV).

За змістом ч.ч.1, 2 Закону № 1105-XIV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі не менше мінімального страхового внеску, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Страховий стаж обчислюється за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а за періоди до 1 липня 2000 року - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску (частини друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абзац 2 частини першої статті 5 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону № 2464-VI, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

При цьому, згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 32, 33 Порядку № 1266 передбачено, що середня заробітна плата для розрахунку допомоги по вагітності та пологах і допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати перших п`яти (сімнадцяти - за місцем роботи, де стався страховий випадок за страхуванням від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності) днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється роботодавцями на підставі відомостей, що включаються до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подаються до ДПС.

У разі коли відомості про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять усіх необхідних даних для обчислення середньої заробітної плати (винагороди за цивільно-правовими договорами), такі дані за відповідні періоди надаються роботодавцем протягом п`яти робочих днів за зверненням органів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або застрахованої особи за формою згідно з додатком.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Наявність заборгованості позивача по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при проведені розрахунку для оплати листка тимчасової непрацездатності.

За висновками Верховного Суду, які наведені в постанові від 28.01.2022 року в справі № 400/770/19, право на отримання матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності настає за умови якщо особа є застрахованою особою у розумінні положень законів України № 1105-XIV та № 2464-VI, з доходу якої сплачувався єдиний внесок.

Як встановлено судом із матеріалів справи, в позивача немає заборгованості із виплати заробітної плати найманим працівникам, якими є, в тому числі треті особи по цій справі, на виплачену заробітну плату був нарахований та сплачений ЄСВ, проте платіж зарахований пенсійним органом у порядку черговості погашення заборгованості.

Зазначене підтверджується, зокрема, долученими до матеріалів справи довідками від 10 березня 2025 року за №№ 1-557 про нараховану та виплачену заробітну плату та суми утриманих податків, відомостями про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам, відомостями про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору та податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску.

Колегія суддів зазначає, що апелянт не заперечує сплату позивачем ЄСВ, доказів на підтвердження зворотного, зокрема довідок за формами ОК-5, ОК-7, не надає, однак вказує, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Оскільки платник мав несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховувалися в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення, що відповідає ч.6 ст.25 Закону № 2464-VI.

Колегія апеляційного суду підкреслює, що обов`язок сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Аналогічний висновок наведено й у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.

Водночас у вищенаведеній правозастосовчій практиці Верховного Суду зазначено й про те, що невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позбавляє особу соціальної захищеності за час роботи, що є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Суд зазначає, що треті особи в цій справі, є найманими працівниками підприємства (позивача) та самостійно не сплачують єдиний внесок. Обов`язок щодо сплати ЄСВ покладено саме на позивача, який здійснив нарахування цього внеску та його сплату одночасно із виплатою заробітної плати працівникам.

Враховуючи наявну правозастосовчу практику Верховного Суду, застрахована особа не може нести відповідальність за невиконання страхувальником своїх обов`язків стосовно сплати у повному обсязі внеску на загальнообов`язкове державне страхування (єдиного внеску) і за неподання ним відомостей про застраховану особу до системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного страхування.

Такі обставини не можуть позбавляти гарантованого Конституцією і законами України права громадянина на соціальний захист та по суті перекладати відповідальність на працівника за неналежне виконання своїх обов`язків роботодавцем.

Відтак, внаслідок несвоєчасного виконання роботодавцем свого обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, працівники не можуть бути позбавлені соціальної захищеності, адже це є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 46).

Колегія суддів зауважує, що Конституція України містить не тільки норми прямої дії, але й принципи та цінності, а суд має, насамперед, захищати конституційні права та свободи особи; у разі виникнення ситуації, за якої потрібно обрати пріоритет (вузька інтерпретація норми, що призводить до одного результату, або розширене тлумачення, що тягне за собою більш ефективний захист конституційних прав і свобод та узгоджується повною мірою з положеннями Конституції та законів України) - варто робити вибір на користь останнього з дотриманням балансу суспільних та приватних інтересів.

Положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права встановлено, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування.

Зокрема, згідно зі ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Отже, застраховані особи, за яких з вини страхувальника не були сплачені страхові внески, мають право на допомогу по тимчасовій непрацездатності, розмір якої не підлягає обмеженню.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи скаржника та наголошує, що несвоєчасна сплата або несплата страхованих внесків не може бути підставою для відмови у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності в належному розмірі. Відповідальність за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків покладається на підприємство, а не на працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року в справі № 380/3336/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року.