Справа № 340/7827/21
Суддя: Р.І. БРЕГЕЙ
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року справа № 340/7827/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький у порядку загального позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративний Приватного акціонерного товариства «Заваллівський графітовий комбінат» (далі Товариство) до Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області (далі Управління) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Управління про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 21 липня 2021 року, якими:

- накладено штраф з податку на додану вартість у сумі 45482,39 грн;

- визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 278145 грн і накладено штраф 69536 грн;

- визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1918899 грн і накладено штраф 479725 грн;

- визначено грошове зобов`язання з рентної плати за користування надрами у сумі 156844,21 грн і накладено штраф 39211,05 грн;

- зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2020 року 1 квартал 2021 року у сумі 14461 грн за кожний квартал (Том 1 а.с.1-11).

20 жовтня 2025 року суд прийняв ухвалу, котрою закрив провадження в частині вимог позову щодо визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, якими:

- зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2020 року 1 квартал 2021 року у сумі 14461 грн за кожний квартал;

- визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 278145 грн і накладено штраф 69536 грн, в частині застосування штрафу у сумі 3311 грн (Том 5 а.с.44-45).

У судовому засіданні представник Товариства підтримав вимоги позову.

Пояснив, що не проводили капітальний ремонт дамб, які задіяні у процесі видобутку графітової руди і скельної породи.

Зазначив, що витрати стосовно земляних робіт з підняття дамб з пошаровим трамбуванням (поточний ремонт) правомірно зарахували до собівартості продукції.

Визнав, що у певному періоді зарахували такі витрати на збільшення балансової вартості основних засобів і не виправили помилку до проведення перевірки.

Також визнав порушення щодо завищення амортизаційних нарахувань, так як допустили помилку у визначенні строків амортизації.

Стверджував, що платник податків правильно визначив рентний платіж, тому не допустив похідних порушень з податку на додану вартість (не виник обов`язок самостійно визначити податкове зобов`язання і на його суму зареєструвати податкові накладні).

Відповідач заперечив стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 1 а.с.185-190).

У судовому засіданні представники пояснили, що платник податків витрати стосовно земляних робіт з підняття дамб з пошаровим трамбуванням мав віднести на збільшення балансової вартості основних засобів (капітальний ремонт), а не зараховувати до витрат собівартості продукції.

Зазначили, що такі витрати не пов`язані з безпосередньою розробкою кар`єру і видобутком готової продукції.

Стверджували, що Товариство не дотрималось галузевого міжнародного стандарту бухгалтерського обліку витрат на розробку кар`єру, що призвело до заниження собівартості продукції і, як наслідок, рентного платежу.

На їх думку, таке порушення зобов`язувало платника податків самостійно визначити податкове зобов`язання з податку на додану вартість і на його суму зареєструвати податкові накладні, так як частина понесених витрат не пов`язані з господарською діяльністю.

11 листопада 2021 року суд відкрив загальне позовне провадження (Том 1 а.с.177-178).

З 01 листопада 2022 року до 08 лютого 2023 року провадження у справі зупинялось у зв`язку з проведенням судово-економічної експертизи (Том 2 а.с.136-138, 168-169).

06 жовтня 2025 року сторони до суду не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (Том 5 а.с.25-30, 43).

Представники сторін подали клопотання про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження (Том 5 а.с.40, 42).

Керуючись приписами частини 9 статті 205 КАС України, суд завершив розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка і експерта та дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, основний вид діяльності Товариства видобуток (кар`єрний) графітової руди і скельної породи.

З 28 травня по 17 червня 2021 року Управління провело документальну плану виїзну перевірку платника податків за період з 01 липня 2017 року по 31 березня 2021 року щодо дотримання податкового і іншого законодавства (Том 1 а.с.12-72).

Податкові інспектори встановили такі порушення:

- завищення собівартості реалізованої продукції за 1-2 квартали 2018 року на загальну суму 1464268,42 грн (віднесення витрат на збільшення балансової вартості основних засобів до витрат собівартості продукції);

- завищення задекларованої різниці, яка виникла відповідно до ПК України, у сумі 145865 грн за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2021 року (завищення амортизаційних нарахувань у зв`язку з помилкою у визначенні строків амортизації);

- заниження рентної плати за 3-4 квартали 2017 року на загальну суму 156844,21 грн (заниження собівартості реалізованої продукції) (порушення мало і такий наслідок прийняття двох податкових повідомлень-рішень з податку на додану вартість).

Керівник податкового органу погодився з висновками інспекторів і 21 липня 2021 року прийняв податкові повідомлення-рішення, якими:

- накладено штраф з податку на додану вартість у сумі 45482,39 грн;

- визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 278145 грн і накладено штраф 69536 грн;

- визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1918899 грн і накладено штраф 479725 грн;

- визначено грошове зобов`язання з рентної плати за користування надрами у сумі 156844,21 грн і накладено штраф 39211,05 грн;

- зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2020 року 1 квартал 2021 року у сумі 14461 грн за кожний квартал (Том 1 а.с.153-163).

Штрафна санкція становить 25% грошового зобов`язання.

06 жовтня 2021 року Державна податкова служба України відмовила Товариству у задоволенні скарги на ці податкові повідомлення-рішення (Том 1 а.с.106-122).

Позов подано до суду 21 жовтня 2021 року (Том 1 а.с.167).

Юридична оцінка, встановлених судом, фактів і обставин справи.

Щодо завищення задекларованої різниці, яка виникла відповідно до ПК України, у сумі 145865 грн за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2021 року (завищення амортизаційних нарахувань у зв`язку з помилкою у визначенні строків амортизації).

Так, порушення призвело до прийняття двох податкових повідомлень-рішень з податку на прибуток підприємств: визначення грошового зобов`язання і накладення штрафу; зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування.

Від`ємне значення об`єкта оподаткування зменшили на 72305 (14461 х 5 (кварталів)) грн (Том 1 а.с.162-163).

Грошове зобов`язання склало 13240,80 ((145865 72305) х 18%) грн.

Штрафна санкція становить 3310,20 (13240,80 х 25%) грн.

Товариство визнало порушення, однак частково відмовилось від оскарження його наслідків у формі прийняття податкових повідомлень-рішень.

Платник податків відмовився від позову щодо оскарження податкового повідомлення-рішення, яким зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, і податкового повідомлення-рішення, котрим визначено грошове зобов`язання і штрафна санкція з податку на прибуток, в частині штрафу у сумі 3311 грн.

Отже, платник податків не відмовився від оскарження грошового зобов`язання у сумі 13240,80 грн з податку на прибуток підприємств, однак визнає, що вчинив порушення і законність накладення штрафу, котрий обчислено з урахуванням суми зобов`язання.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову в частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 13240,80 грн, так як платник податків визнав порушення, просив не досліджувати його, а позовна заява не містить жодного обґрунтування з цього питання.

Щодо завищення собівартості реалізованої продукції за 1-2 квартали 2018 року на загальну суму 1464268,42 грн (віднесення витрат на збільшення балансової вартості основних засобів до витрат собівартості продукції).

Так, порушення знайшло відображення у податковому повідомленні-рішенні з податку на прибуток в частині визначення грошового зобов`язання у сумі 264904,20 грн і накладені штрафу 66225,80 грн.

У березні-квітні 2018 року Товариство сплатило кошти у сумі 1093285,50 грн і 370982,92 (без врахування податку на додану вартість) за виконання земляних робіт з підняття дамб з пошаровим трамбуванням (Том 1 а.с.22).

Виконані такі види робіт: розроблення ґрунту з навантаженням на автомобілі; перевезення ґрунту; зведення приґрузки дамби з пошаровим трамбуванням насухо зі зв`язаних ґрунтів (Том 1 а.с.22).

Платник податків кошти зарахував до витрат собівартості готової продукції.

Податковий орган стверджує, що сплата коштів мала збільшити балансову вартість основних засобів (дамб).

На 01 січня 2018 року балансова вартість 3-ох дамб становила 125000 грн, 100000 грн, 125000 грн (Том 1 а.с.23).

Представник Товариства пояснив, що балансову вартість дамб не переоцінювали з радянських часів, коли їх звели.

Тобто податковий орган визнає, що витрати мали збільшити балансову вартість основних засобів, а до витрат собівартості продукції могли зарахувати лише амортизаційні нарахування.

Водночас податковий орган зробив висновок, що витрати стосовно виконання земляних робіт з підняття дамб з пошаровим трамбуванням не пов`язані з безпосередньою розробкою кар`єру і видобутком готової продукції, тому не можуть бути зараховані до витрат собівартості.

Два висновки податкового органу очевидно суперечливі.

Товариство пояснило, що дамби слугують захистом кар`єру від затоплення, так як постійно заповнюється підземними водами. Якщо постійно не відкачувати їх, то кар`єр заповниться критично, що унеможливить повну викачку води і зупинить видобуток (Том 2 а.с.58-61).

Характер виконаних робіт пояснює, що дамби не будували, а ремонтували, відновлюючи їх висоту після просідання.

Доводиться тим, що будівельні роботи проводились згідно науково-технічного висновку стану стійкості бортів кар`єру і технічного проекту розробки Заваллівського родовища (не розробляли нової проектної документації).

Отже, у березні-квітні 2018 року будівельні роботи проведені для створення належних і безпечних місць для відкачки води з кар`єру.

Приписами частини 6 статті 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон) визначено, що підприємства, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами, зобов`язані забезпечити ведення бухгалтерського обліку відповідно до облікової політики за міжнародними стандартами після подання першої фінансової звітності або консолідованої фінансової звітності за міжнародними стандартами, що визнається такою у порядку, визначеному міжнародними стандартами.

Згідно наказу Товариства від 30 грудня 2016 року №11 (про облікову політику) платник податків визнав необхідним впровадження методології поширення інформації згідно з Міжнародними стандартами фінансової звітності для забезпечення відкритості, прозорості та зіставлення показників фінансової звітності суб`єктів господарювання (Том 2 а.с.146-147).

Облікова політика розроблена так, щоб уся фінансова звітність відповідала вимогам кожного Міжнародного Стандарту фінансової звітності (МСФЗ) та Міжнародного Стандарту бухгалтерського обліку (МСБО), що застосовується. Відступ від вимог МСФЗ і МСБО припустимий у вкрай рідких випадках, коли це необхідно, щоб забезпечити достовірність фінансової звітності (Том 2 а.с.146-147).

Приписами пункту 6 МСБО 16 «Основні засоби» розділ «Визначення» (далі МСБО 16) встановлено, що основні засоби це матеріальні об`єкти, що їх: а) утримують для використання у виробництві або постачанні товарів чи наданні послуг для надання в оренду або для адміністративних цілей; б) використовуватимуть, за очікуванням, протягом більше одного періоду.

Податковий орган визнає, що дамби відносяться до основних засобів.

Таке визнання доводить, що визнає і утримання їх для використання у виробництві (видобуток).

Приписами пунктів 7 і 10 МСБО 16 розділу «Визнання» передбачено, що собівартість об`єкта основних засобів слід визнавати активом, якщо і тільки якщо:

а) є ймовірність, що майбутні економічні вигоди, пов`язані з об`єктом, надійдуть до суб`єкта господарювання;

б) собівартість об`єкта можна достовірно оцінити.

Суб`єкт господарювання оцінює згідно з цим принципом визнання всі свої витрати на основні засоби на час їх виникнення. Ці витрати складаються з витрат, понесених спочатку на придбання або спорудження об`єкта основних засобів, та витрат, понесених у подальшому на його збільшення, заміну його частини або на обслуговування.

Ремонт дамб обумовлений отриманням майбутньої економічної вигоди, яка пов`язана зі забезпеченням можливості продовження видобутку і отриманням доходу від продажу графітової руди й скельної породи.

Приписами пункту 12 МСБО 16 розділу «Подальші витрати» визначено, що згідно з принципом визнання в параграфі 7, суб`єкт господарювання не визнає в балансовій вартості об`єкта основних засобів витрати на щоденне обслуговування об`єкта. Навпаки, ці витрати визнаються в прибутку чи збитку, коли вони понесені. Витрати на щоденне обслуговування об`єкта, як правило, - це витрати на заробітну плату та витратні матеріали, а також це можуть бути витрати на незначні деталі. Призначення цих видатків часто визначають як «ремонти та технічне обслуговування» об`єкта основних засобів.

Витрати на ремонт двох дамб (№1049 і №1051) у сумі 370982,92 грн і 1093285,50 грн (без врахування податку на додану вартість) не можна вважати витратами на щоденне обслуговування об`єктів (Том 5 а.с.53-54).

Пояснюється тим, що дамби опустились (просідання) не за один день, а упродовж тривалого періоду експлуатації (роки), а вартість ремонтних робіт перевищила врази їх балансову вартість (125000 грн і 125000 грн) (Том 1 а.с.23).

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що витрати на ремонт двох дамб платник податків мав віднести на збільшення їх балансової вартості.

Отже, Товариство не дотрималось сукупності згаданих приписів Закону і МСБО 16, так як віднесло такі витрати на збільшення собівартості готової продукції.

Варто звернути увагу, що витрати на ремонт дамб у інших періодах 2018 року платник податків відніс на збільшення їх балансової вартості (Том 1 а.с.23).

Таким чином Товариство завищило витрати і, як наслідок, занизило грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств.

Грошове зобов`язання у сумі 264904,20 грн і штраф 66225,80 грн обчислено неправильно (арифметична помилка).

18% від 1464268,42 грн становить 263568,32 грн.

25% (порушення вчинено вперше) від 263568,32 грн становить 65892,08 грн.

Отже, податковий орган надмірно визначив грошове зобов`язання і штраф з податку на прибуток підприємств у сумі 1335,88 грн і 333,72 грн.

Тому суд визнає протиправним і скасовує податкове повідомлення-рішення з податку на прибуток підприємств в частині надмірного визначення зобов`язань.

Таким чином позов в цій частині вимог належить задовільнити частково.

Судовий експерт Борисенко О.Б. не змогла спростувати чи підтвердити висновок податкового органу в частині завищення витрат, оскільки не ідентифікувала до якого саме об`єкту (дамби №1049, №1050, №1051) відносяться роботи по їх підняттю з пошаровим трамбуванням, які провели у березні-квітні 2018 року (Том 2 а.с.159).

Суд встановив, до яких дамб відносяться роботи, отримавши інформацію від Товариства (Том 5 а.с.53-54).

Щодо заниження рентної плати за 3-4 квартали 2017 року на загальну суму 156844,21 грн (заниження собівартості продукції) (порушення мало і такий наслідок прийняття і двох податкових повідомлень-рішень з податку на додану вартість).

Так, приписами пунктів 252.6 і 252.7 статті 252 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що базою оподаткування рентною платою за користування надрами для видобування корисних копалин є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), яка окремо обчислюється для кожного виду корисної копалини (мінеральної сировини) для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничого підприємства).

Вартість відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) у податковому (звітному) періоді обчислюється платником для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничого підприємства) за більшою з таких її величин:

- за фактичними цінами реалізації відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини);

- за розрахунковою вартістю відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), крім вуглеводневої сировини.

Товариство обчислювало рентний платіж з урахуванням собівартості видобутих корисних копалин, з чим погоджується податковий орган.

Податковий орган стверджує, що платник податків занизив собівартість видобутих корисних копалин, що призвело до зменшення суми рентного платежу.

Суд нагадує, що згідно наказу Товариства від 30 грудня 2016 року №11 (про облікову політику) платник податків визнав необхідним впровадження методології поширення інформації згідно з Міжнародними стандартами фінансової звітності для забезпечення відкритості, прозорості та зіставлення показників фінансової звітності суб`єктів господарювання (Том 2 а.с.146-147).

Облікова політика розроблена так, щоб уся фінансова звітність відповідала вимогам кожного Міжнародного Стандарту фінансової звітності (МСФЗ) та Міжнародного Стандарту бухгалтерського обліку (МСБО), що застосовується. Відступ від вимог МСФЗ і МСБО припустимий у вкрай рідких випадках, коли це необхідно, щоб забезпечити достовірність фінансової звітності (Том 2 а.с.146-147).

Під час перевірки (16 червня 2021 року) податкові інспектори склали запит про надання копії документів і інформації, який того ж дня вручили головному бухгалтеру Товариства ОСОБА_1 (Том 2 а.с.27).

Просили надати інформацію стосовно методу обліку запасів (оприбуткування і списання руди графітової, скельної породи).

Платник податків не надав такої інформації (Том 2 а.с.28, 30).

Лише у судовому засіданні (минуло два роки з початку судового розгляду) представник Товариства пояснив, що облік витрат виробництва вели на підставі такого Міжнародного стандарту фінансової звітності для забезпечення відкритості, прозорості та зіставлення показників фінансової звітності суб`єктів господарювання, як Тлумачення КТМФЗ 20 «Витрати на розкривні роботи на етапі добування в кар`єрі» (далі КТМФЗ 20).

Приписами пункту 13 КТМФЗ 20 встановлено, що якщо вартість активу розкривних робіт та створення запасів не можна ідентифікувати окремо, то суб`єкт господарювання розподіляє витрати на розкривні роботи на етапі добування між створеними запасами та активом розкривних робіт; розподіл здійснюється на підставі відповідного виробничого показника. Цей виробничий показник обчислюється для ідентифікованого компонента покладу руди і використовується як орієнтир для визначення обсягів виконаних додаткових робіт зі створення майбутньої вигоди. Прикладом такого показника є обсяг видобутої порожньої породи порівняно з очікуваним обсягом, для даного обсягу видобутку руди (Том 4 а.с.169-172).

Товариство двічі замовило розрахунок виробничого показника (Том 4 а.с.39-76).

Свідок ОСОБА_1 (бухгалтер Товариства) не зміг пояснити, чому під час перевірки не надали доказів розрахунку виробничого показника.

Свідок показав, що відповідно до приписів пункту 13 КТМФЗ 20 до витрат поточного періоду (місяць) мали зараховувати витрати на розкривні роботи, якщо співвідношення видобутої порожньої породи порівняно з обсягом видобутку руди було меншим виробничого показника.

Якщо співвідношення було більшим, то витрати обліковували на рахунку 23 «Виробництво» бухгалтерського обліку.

Насправді, Товариство не дотримувалось таких вимог, що доводиться розрахунками платника податків, які надали на вимогу суду (Том 4 а.с.183-186).

Свідок ОСОБА_1 не зміг пояснити, чому у певні податкові періоди до витрат не зараховували частину коштів або включали лише частину з них за відсутності такого обов`язку.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що Товариство не дотримувалось приписів пункту 13 КТМФЗ 20, а зараховувало до витрат виробництва поточного періоду витрати на розкривні роботи за логікою, котра відома тільки йому.

Логіка дій завжди переслідує певну мету і нею, як встановив суд, є контроль величини собівартості продукції, від якої залежить сума рентного платежу.

Враховуючи ненадання під час перевірки інформації про існування виробничого показника, неможливістю перевірки правильності зарахування витрат розкривних робіт до витрат виробництва поточного періоду у зв`язку з ненаданням виробничого показника і недотриманням платником податків приписів пункту 13 КТМФЗ 20, податковий орган правомірно розрахував витрати на підставі приписів пункту 252.14 статті 252 ПК України.

Цією нормою права встановлено, що сума витрат, понесених на провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, щодо яких у податковому (звітному) періоді завершено комплекс технологічних операцій (процесів) з видобування, повністю включається до розрахункової вартості видобутих корисних копалин за відповідний податковий (звітний) період.

Суд не встановив, а Товариство не довело арифметичних помилок при обчисленні податкового зобов`язання з рентної плати за користування надрами (Том 5 а.с.16-17).

Штрафна санкція становить 25% податкового зобов`язання відповідно до приписів пункту 123.1 статті 123 ПК України (в редакції на час вчинення порушення).

Штрафну санкцію обчислили правильно.

Отже, суд відмовляє у задоволенні позову стосовно визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення з рентної плати за користування надрами.

На підставі висновку про заниження податкового зобов`язання з рентної плати за користування надрами за рахунок заниження собівартості продукції (заниження витрат виробництва) податковий орган зробив ще два, на його погляд, похідні висновки.

У Товариства виник обов`язок скласти і зареєструвати податкові накладні, якими нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість щодо сум, котрі безпідставно не включили до витрат поточних періодів, оскільки такі операції не стали господарською діяльністю платника податків.

Відповідач обґрунтовує висновки приписами підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України (в редакції на час спірних правовідносин).

Цією нормою права встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Висновок податкового органу помилковий з огляду на наступне.

Так, податковий орган визнав право платника податків на формування податкового кредиту за рахунок понесених витрат на розкривні роботи.

Отже, Управління визнало, що такі операції пов`язані з господарською діяльністю.

Порушення порядку зарахування витрат до собівартості продукції не породжує підстав для висновку, що такі операції не стали господарською діяльністю платника податків.

Більше того податковим повідомленням-рішенням щодо рентної плати помилку платника податків стосовно обчислення собівартості продукції виправлено.

Податковий орган включив до собівартості продукції витрати, які не врахували.

Тим самим Управління ще раз визнало, що такі операції є господарською діяльністю.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про визнання протиправними і скасування двох податкових повідомлень рішень з податку на додану вартість.

Суд погодився з кінцевим висновком судового експерт Борисенко О.Б. щодо відсутності обов`язку Товариства скласти і зареєструвати податкові накладні, якими повинні були нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість (Том 2 а.с.159-166).

Водночас суд акцентує увагу, що, формуючи такий висновок, судовий експерт не оперує виробничими показниками, які розробило Товариство на виконання приписів пункту 13 КТМФЗ 20.

Тому судовий експерт не перевірила правильність зарахування до собівартості продукції або на рахунок 23 «Виробництво» бухгалтерського обліку витрати на розкривні роботи щодо кожного податкового періоду (місяць).

Отже, загалом позов належить задовільнити частково.

Судові витрати складаються зі сплати судового збору в сумі 22700 грн і витрат за проведення судово-економічної експертизи 79283,40 грн (Том 1 а.с.152, 175, Том 2 а.с.140).

Суд розподіляє їх відповідно до приписів статті 139 КАС України.

Позов задоволено на 81,85% майнових вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовільнити позов частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 21 липня 2021 року, яким Приватному акціонерному товариству «Заваллівський графітовий комбінат» визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 278145 грн і накладено штраф 69536 грн, в частині грошового зобов`язання 1335,88 грн та штрафу 333,72 грн.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 21 липня 2021 року, яким на Приватне акціонерне товариство «Заваллівський графітовий комбінат» накладено штраф з податку на додану вартість у сумі 45482,39 грн.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 21 липня 2021 року, яким Приватному акціонерному товариству «Заваллівський графітовий комбінат» визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1918899 грн і накладено штраф 479725 грн.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (43995486; вул.В.Перспективна,55 м.Кропивницький) на користь Приватного акціонерного товариства «Заваллівський графітовий комбінат» (00282056; вул.Соборна,14 селище Завалля Голованівський район Кіровоградська область) судові витрати у сумі 83473,41 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ