Справа № 460/9524/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 460/9524/24 пров. № А/857/17236/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Качмара В.Я., Гудима Л.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Щербаков В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 16 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ), оформлене листом від 15.03.2024 №3840-2426/К-02/8-1700/24, про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у частині визначення відсоткового розміру довічного грошового утримання 82% розміру суддівської винагороди згідно з довідкою ТУ ДСА України в Рівненській області від 15.07.2021 №96;

зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату позивачу з 15.02.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 82 % розміру суддівської винагороди судді, згідно з довідкою ТУ ДСА України в Рівненській області від 15.07.2021 №96, зарахувавши до стажу судді, який дає право на виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, його стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права на посаді правового інспектора праці ЦК профспілки на Рівненському відділенні Львівської залізниці з 21.06.1991 по 15.06.1994 (2 роки 11 місяців 24 днів)

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 року у справі №460/9524/24, ухваленим у порядку письмового провадження, позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач протиправно до стажу роботи позивача на посаді судді не зарахував період роботи на посаді правового інспектора праці ЦК профспілки на Рівненському відділенні Львівської залізниці з 21.06.1991 по 15.06.1994, що передували даті призначення на посаду судді Рівненського міського суду, всупереч приписам статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, яка діє з 05.08.2018 (далі Закон №1402-VIII).

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке просило таке скасувати та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування фактичних обставин справи.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовано тим, що органом Пенсійного фонду було правомірно проведено призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 76% розміру суддівської винагороди, оскільки його стаж роботи на суддівських посадах становив 33 роки (50% +13 х 2%).

Приписами статті 137 Закону №1402-VIII не передбачено зарахування до суддівського стажу роботи на посаді правового інспектора праці ЦК профспілки на Рівненському відділенні Львівської залізниці з 21.06.1991 по 15.06.1994, який зараховано до загального страхового стажу позивача, що становить 39 років.

Позивач самостійно визначив відсоток, з якого він би хотів, щоб йому було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, чим перебрав на себе функції пенсійного органу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних вимог, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом, ОСОБА_1 працював на посаді судді Рівненського міського суду Рівненської області та був звільнений у зв`язку з поданням заяви про відставку рішенням Вищої ради правосуддя № 2234/0/15-18 від 10.07.2018.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, Рівненського міського суду Рівненської області №5/52/2020 від 05.03.2022 стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 08 місяців 02 дні.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/43299/22 зобов`язано ГУ ПФУ здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління ДСА України в Рівненській області від 15.07.2021 №96 у розмірі 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19.02.2020.

Позивач 15.02.2024 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про здійснення перерахунку розміру його довічного грошового утримання судді із розрахунку 82% суддівської винагороди, зарахувавши до стажу судді, який дає право на виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, його стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права на посаді правового інспектора праці ЦК профспілки на Рівненському відділенні Львівської залізниці з 21.06.1991 по 15.06.1994 (2 роки 11 місяців 24 днів)

Листом № 3840-2426/К-02/8-1700/24 від 15.03.2024 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення судді, виходячи з 82% суддівської винагороди, оскільки такий розмір визначений з урахуванням рішення суду у справ №460/43299/22.

ОСОБА_1 не погодився із вказханим рішенням пенсійного органу та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду спірним залишається питання можливість врахування періоду роботи ОСОБА_1 на посаді правового інспектора праці ЦК профспілки на Рівненському відділенні Львівської залізниці з 21.06.1991 по 15.06.1994 на підставі приписів статті 137 Закону №1402-VIII при визначенні ГУ ПФУ розміру його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому фактичні обставини справи та право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці сторонами визнаються.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання статусу судді у відставці регламентовано приписами Розділу Х Закону № 1402-VIII.

Відповідно до приписів частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтю 137 Закону 1402-VIII було доповнено частиною другою Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" № 2509-VIII від 12.07.2018, який набрав чинності 05.08.2018.

За приписами вказаної норми до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З огляду на внесення у статтю 137 Закону №1402-VIII вказаних змін ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про додаткове врахування до його стажу на посаді судді періоду роботи на посаді правового інспектора праці ЦК профспілки на Рівненському відділенні Львівської залізниці з 21.06.1991 по 15.06.1994 з відповідним збільшенням розміру його щомісячного довічного грошового утримання.

Оцінюючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №9901/805/18, залишену без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019, дійшов висновку про необхідність їх задоволення, оскільки право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України «Про статус суддів» №2862-XII на день їх обрання.

На переконання апеляційного суду, вказані висновки суду першої інстанції є помилковими з огляду на таке.

Як було вже зазначено, частина 2 статті 137 Закону 1402-VIII, за приписами якої до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, набрала чинності 05.08.2018.

При цьому поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Рівненського міського суду Рівненської області та звільнений у зв`язку з поданням заяви про відставку рішенням Вищої ради правосуддя №2234/0/15-18 від 10.07.2018, тобто до набрання чинності вказаною правовою нормою.

Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» № 2509-VIII від 12.07.2018 не містив приписів про можливість ретроспективного застосування його норм, а отже не може бути застосований до обчислення стажу перебування на посаді судді після закінчення суддівської кар`єри шляхом виходу у відставку.

Викладені у постанові Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №9901/805/18, залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019, висновки не є релевантними до обставин справи, що розглядається.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.

Скасувати рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі №460/9524/24 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар