Справа № 420/42829/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 26.12.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неврахування періодів трудової діяльності строком 8 років 5 місяців з 01.01.2004 29.02.2004; 01.01.2005 31.12.2009; 01.05.2010 31.07.2013 рік та не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 11.07.2025;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_1 , з 11.07.2025 року з урахуванням періодів трудової діяльності строком 8 років 5 місяців з 01.01.2004 - 29.02.2004; 01.01.2005 31.12.2009; 01.05.2010 - 31.07.2013 рік.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримую пенсію, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.07.2025 за віком. 01 липня 2025 року була подана заява на призначення пенсії та подано відомості про трудові відносини, а саме: сканкопії документів, які є обов`язковими для подання відомостей про трудову діяльність. За результатами опрацювання звернення в ПФУ, мною на вебпорталі було отримано інформацію щодо стану обробки звернення та після опрацювання якого було отримано актуальні дані про свою трудову діяльність, які зафіксовано в ПФУ. Щодо відповідності даних трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 та даними про свою трудову діяльність, які зафіксовано в ПФУ було виявлено розбіжності. Відповідно до даних трудової книжки серія НОМЕР_1 на вебпорталі ПФУ не враховано періоди трудової діяльності, а саме:

- з 01.01.2004 р. по 29.02.2004 р. - 2 місяця;

- з 01.01.2005 р. по 31.12.2009 р. - 5 років;

- з 01.05.2010 р. по 31.07.2013 р. - 3 роки 3 місяця, на посаді секретаря приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Барби В.О. відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Загалом, на веб-порталі ПФУ не враховано періоди трудової діяльності строком 8 років 5 місяців, що значно зменшило страховий, трудовий стаж який не було враховано при розрахунку пенсійних виплат, в тому числі доплат за понаднормовий стаж відповідно до ст.28 ч.1. абз.2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21 листопада 2025 року, до ГУ ПФУ в Одеській області було подано заява № ВЕБ15001-Ф-С-25-291655 від 21.11.2025 щодо зарахування до загального трудового, страхового стажу трудову діяльність в періоди:

- з 01.01.2004 р. по 29.02.2004 р. - 2 місяця;

- з 01.01.2005 р. по 31.12.2009 р. - 5 років;

- з 01.05.2010 р. по 31.07.2013 р. - 3 роки 3 місяця, на посаді секретаря приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Барби В.О. відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

03 грудня 2025 року від ГУ ПФУ в Одеській області мною було отримано відповідь за номером 1500-0606-8/194773 від 02.12.2025 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило про неможливість врахування відомостей із зазначених довідок та трудової книжки для розрахунку пенсії. Підставою для відмови є те що, органи Пенсійного фонду України лише володіють інформацією, яка надходить від осіб, зазначених у статті 4 Закону № 2464-VI, та не мають повноважень щодо самостійного виправлення даних в облікових картках застрахованих осіб. В ході розгляду звернення було виявлено, що за результатами аналізу реєстру застрахованих осіб, по приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Барби В.О. (далі страхувальник), з якою була у трудових відносинах з 05.02.2001 по 31.07.2013, не подані звіти за період з 01.01.2004 - 29.02.2004; 01.01.2005 - 31.12.2009; 01.05.2010-31.07.2013. Страхувальнику направлено лист від 26.11.2025 № 1500-0606-8/192889 з пропозицією приведення у відповідність даних в реєстрі застрахованих осіб за період з 01.01.2004 - 29.02.2004; 01.01.2005- 31.12.2009; 01.05.2010-31.07.2013. Для внесення даних в реєстр застрахованих осіб, за період з 2004 по 2010 роки страхувальнику необхідно надати заяву на проведення перевірки, оскільки згідно пункту 6 розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб відомості про застрахованих осіб та звіти щодо сум нарахованих страхових внесків за період до 01 січня 2011 року подаються лише за результатами перевірки, здійсненої за заявою страхувальника, та вносяться до реєстру застрахованих осіб на підставі наказу керівника відповідного територіального органу у десятиденний строк після узгодження результатів перевірки.

Вважаючи такі дії ГУ ПФУ в Одеській області протиправним, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 29.12.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ).

07.01.2026 до суду від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшла заява (вх. №2494/26) про долучення до матеріалів справи витребуваних судом доказів.

08.01.2026 від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив (вх. №ЕС/3622/26), в якому заявник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У вказаному відзиві зазначили, що ОСОБА_1 , 25.11.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке уповноважене розглянути подану позивачем заяву від 25.11.2025. В ході розгляду звернення було виявлено, що за результатами аналізу реєстру застрахованих осіб, по приватному нотаріусу Одеського нотаріального округу Барби В.О. з якою Позивач була в трудових відносинах з 05.02.2001 по 31.07.2013, не подані звіти за період з 01.01.2004-29.02.2004; 01.01.2005- 31.12.2009; 01.05.2010-31.07.2013. Станом на 02.12.2025 відомості про нараховану заробітну плату Позивача за відповідні періоди від страхувальника не надходили до реєстру застрахованих осіб. 02.12.2025 Головним управлінням на підставі заяви та наданих документів було надано відповідь про відмову в призначенні пенсії за віком згідно Закону №1058. З наведеного вбачається, що у Позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Зарахування страхового стажу здійснюється з врахуванням законодавчих норм визначених Законом №1058, на підставі відомостей персоніфікованого обліку, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до 01.01.2004 на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058. Таким чином, до 1 січня 2004 стаж вимірювався часом роботи (і це був трудовий стаж), після цієї дати сумою фактично сплачених страхових внесків. Крім того, слід звернути увагу суду на те, що згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» «..заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід) виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період починаючи з 01.07.2000 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку…».

16.01.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №6175/26) у якому викладено заперечення щодо доводів відповідача з посиланням на фактичні обставини справи.

Ухвалою суду від 20.01.2026 постановлено відповідь на відзив ОСОБА_1 (вх. №6175/26 від 16.01.2026) - повернути заявнику без розгляду.

22.01.2026 від позивача надійшли пояснення по справі (вх. №8728/26).

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , з 11.07.2025 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21.11.2025 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із завою в якій просила зарахувати до загального трудового стажу трудову діяльність (роботу) в періоди:

- з 01.01.2004 по 29.02.2004 2 місяця;

- з 01.01.2005 по 31.12.2009 5 років;

- з 01.05.2010 по 31.07.2013 3 роки 3 місяці на посаді секретаря приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Барби В.О. відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 (запис №21-запис№22).

У відповідь ГУ ПФУ в Одеській області листом №1500-0606-8/194773 від 02.12.2025, в якому повідомили, що «…В ході розгляду звернення було виявлено, що за результатами аналізу реєстру застрахованих осіб, по приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Барби В.О. (далі страхувальник), з якою Ви були у трудових відносинах з 05.02.2001 по 31.07.2013, не подані звіти за період з 01.01.2004 29.02.2004; 01.01.2005 31.12.2009; 01.05.2010 - 31.07.2013.

Страхувальнику направлено лист від 26.11.2025 № 1500-0606-8/192889 з пропозицією приведення у відповідність Ваших даних в реєстрі застрахованих осіб за період з 01.01.2004 29.02.2004; 01.01.2005 - 31.12.2009; 01.05.2010 - 31.07.2013.

Для внесення даних в реєстр застрахованих осіб, за період з 2004 по 2010 роки страхувальнику необхідно надати заяву на проведення перевірки, оскільки згідно пункту 6 розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб відомості про застрахованих осіб та звіти щодо сум нарахованих страхових внесків за період до 01 січня 2011 року подаються лише за результатами перевірки, здійсненої за заявою страхувальника, та вносяться до реєстру застрахованих осіб на підставі наказу керівника відповідного територіального органу у десятиденний строк після узгодження результатів перевірки. Лише після подання заяви на перевірку, проведення перевірки та виконання Припису дані будуть приведені у відповідність.

А для відображення даних в реєстрі застрахованих осіб за 2011-2013 рік страхувальнику необхідно подати звіт згідно Додатка 1 «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам» у складі Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску до податкових органів, за умови сплати єдиного внеску за цей період.

Останній звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованих внесків, був завантажений до Реєстру застрахованих осіб від наведеного страхувальника за квітень 2010 року.

Станом на 02.12.2025 відомості про нараховану Вам заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) за відповідні періоди від страхувальника не надходили до реєстру застрахованих осіб.»

Згідно Форми РС право до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано наступні періоди трудової діяльності:

- з 01.09.1980 по 01.03.1984 навчання у вищих/середн.НЗ 3 роки 6 місяців 1 день;

- з 11.07.1984 по 11.12.1984 0 років 5 місяців 1 день;

- з 12.12.1984 по 02.01.1985 0 років 0 місяців 21 день;

- з 03.01.1985 по 05.11.1985 0 років 10 місяців 3 дні;

- з 06.11.1985 по 18.04.1988 2 роки 5 місяців 13 днів;

- з 19.04.1988 по 03.05.1989 1 рік 0 місяців 16 днів;

- з 04.05.1989 по 15.12.1995 6 років 7 місяців 12 днів;

- з 27.05.1996 по 08.12.1998 2 роки 6 місяців 12 днів;

- з 09.12.1998 по 30.07.1999 0 років 7 місяців 22 дні;

- з 01.08.1999 по 16.08.1999 0 років 0 місяців 16 днів;

- з 05.02.2001 по 31.12.2003 2 роки 10 місяців 27 днів;

- з 01.03.2004 по 31.12.2004 0 років 10 місяців 0 днів;

- з 01.01.2010 по 30.04.2010 0 років 4 місяці 0 днів;

- з 08.11.2013 по 30.06.2025 11 років 7 місяців 16 днів.

Не погоджуючись з діями ГУ ПФУ в Одеській області, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року за наявності страхового стажу не менше 32 років.

Відповідно до ч. 3 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 року.

Приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, ч.1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За приписами п.26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки НОМЕР_3 від 18.06.1985 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.

Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інші виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.

Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110.

При цьому, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії трудової книжки серії НОМЕР_3 заповнену 18.06.1985, встановлені наступні записи, зокрема:

- запис №21 - 05.02.2001 зарахована на посаду секретаря приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Барби В.А.(Наказ №1 від 05.05.2001);

- запис №22 31.07.2013 звільнена з посади секретаря нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Барба В.А. по ст. 38 КЗпП України (Наказ №1/1-03 від 31.07.2013).

Так між Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Барбою Віталіною Олександрівною (далі Працедавець) та ОСОБА_1 (далі Працівник) від 05.02.2001 укладено трудовий договір, за яким працедавець приймає на роботу Працівника на посаду секретаря нотаріусу.

За пунктом 4 вказаного Договору, Працівник підлягає соціальному страхуванню Працедавцем та забезпечується всіма соціальними гарантіями згідно з чинним законодавством України.

Пункт 6 визначає, зо Договір укладений терміном на три роки.

Пункт 11 Договору, умови цього договору можуть бути змінені тільки за згодою обох сторін у письмовій формі.

На вказаному трудовому договорі міститься запис засвідчений підписами сторін, що договір розірвано 31.07.2013. (а.с.14, зворот)

Відповідно до архівної довідки №1594/01-18 від 23.06.2025 виданої Одеським Державним нотаріальним архівом, в якій зазначено:

«На Ваш запит стосовно надання довідки про підтвердження трудового стажу за період роботи з 05.02.2001 по 31.07.2013 секретарем нотаріуса у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Барби Віталіни Олександрівни, Одеський державний нотаріальний архів повідомляє, що серед документів архівного фонду приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Барби Віталіни Олександрівни Міститься Наказ № 1 від 05.02.2001 02.2001 року приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Барби Віталіни Олександрівни про прийняття на роботу на посаду секретаря нотаріуса Паламарчук Галини Миколаївни з 05.02.2001 року та Наказ № 1/1-03 від 31.07.2013 року приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Барби Віталіни Олександрівни про - звільнення з посади секретаря нотаріуса ОСОБА_1 з 31.07.2013 року за власним бажанням.»

До суду також надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела /суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04.09.2025 №1553-25-42893 з якої встановлено у графі джерело отримання доходів: ОСОБА_2 нараховано/перераховано суми податку, зокрема:

- за 2004 рік (1 квартал нараховано 35,70 грн, перераховано 0 грн; 2 квартал нараховано 80,10 грн, перераховано 0 грн; 3 квартал нараховано 57,59 грн, перераховано 53,55 грн; 4 квартал нараховано 65,67 грн, перераховано 65,67 грн);

- за 2005 рік (1 квартал нараховано 48,03 грн, перераховано 59,79 грн; 2 квартал нараховано 53,16 грн, перераховано 51,45 грн; 3 квартал нараховано 58,81 грн, перераховано 55,60 грн; 4 квартал нараховано 62,97 грн, перераховано 62,97 грн);

- за 2006 рік (1 квартал нараховано 66,69 грн, перераховано 64,93 грн; 2 квартал нараховано 67,95 грн, перераховано 67,95 грн; 3 квартал нараховано 78,21 грн, перераховано 74,79 грн; 4 квартал нараховано 78,21 грн, перераховано 78,21 грн);

- за 2007 рік (1 квартал нараховано 87,30 грн, перераховано 87,30 грн; 2 квартал нараховано 96,18 грн, перераховано 93,22 грн; 3 квартал: інформація про доходи відсутня; 4 квартал нараховано 113,91 грн, перераховано 110,95 грн);

- за 2008 рік (1 квартал нараховано 113,77 грн, перераховано 112,78 грн; 2 квартал нараховано 122,01 грн, перераховано 119,11 грн; 3 квартал нараховано 139,05 грн, перераховано 130,37 грн; 4 квартал нараховано 134,86 грн, перераховано 142,00 грн);

- за 2009 рік (1 квартал нараховано 134,52 грн, перераховано 134,52 грн; 2 квартал нараховано 143,04 грн, перераховано 140,20 грн; 3 квартал нараховано 137,70 грн, перераховано 139,03 грн; 4 квартал нараховано 168,14 грн, перераховано 156,47 грн);

- за 2010 рік (1 квартал нараховано 19554,00 грн, перераховано 18793,00 грн; 2 квартал: інформація про доходи відсутня; 3 квартал нараховано 238,50 грн, перераховано 224,00 грн; 4 квартал нараховано 238,50 грн, перераховано 238,50 грн);

- за 2011 рік (1 квартал нараховано 223,20 грн, перераховано 223,20 грн; 3 квартал нараховано 220,00 грн, перераховано 220,00 грн; 4 квартал нараховано 279,88 грн, перераховано 251,39 грн);

- за 2012 рік (1 квартал нараховано 279,15 грн, перераховано 289,90 грн; 2 квартал нараховано 279,15 грн, перераховано 186,10 грн; 3 квартал нараховано 279,15 грн, перераховано 373,20 грн; 4 квартал нараховано 279,00 грн, перераховано 279,00 грн);

- за 2013 рік (1 квартал нараховано 262,50 грн, перераховано 0 грн; 2 квартал нараховано 262,50 грн, перераховано 0 грн; 3 квартал відсутні дані; 4 квартал нараховано 356,68 грн, перераховано 356,68 грн).(а.с.19-22)

Як встановлено судом позивачці було відмовлено у перерахунку пенсії із урахуванням періодів роботи з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.05.2010 по 31.07.2013, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб.

Згідно вимог частин 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, яке діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

Так, частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058-IV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду зокрема для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом (пункту 1 частини 2 статті 22 Закону №1058-IV).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794 затверджене Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (надалі Положення № 794).

Так, згідно з нормами пункту 1 зазначеного Положення персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).

В основі персоніфікованого обліку, згідно пункту 3 Положення № 794 лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб; обов`язковість використання індивідуального ідентифікаційного номера даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно норм пункту 5 даного Положення персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Згідно пункту 6 Положення № 794 уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право: своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення; проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості.

Згідно пункту 10 Положення № 794 роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.

Отже пенсійні органи ведуть персоніфікований облік сплати страхових внесків у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування на підставі даних про фізичну особу, які надають роботодавці, та у подальшому використовує їх у при обрахунку страхового стажу.

При цьому обов`язок щодо повного та своєчасного подання до уповноваженого органу відомостей стосовно персоніфікованого обліку як відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 4-6 від 03.06.1999 та Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 16-6 від 19.10.2001, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин, так і чинної Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, покладено саме на роботодавців, за порушення якого вони несуть відповідальність .

Враховуючи, що саме на роботодавців покладено обов`язок щодо надання відомостей до системи персоніфікованого, відсутність відомостей щодо позивача у системі персоніфікованого обліку за спірні періоди зумовлена бездіяльністю роботодавця, внаслідок чого, позивач позбавлений права на зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу.

У той же час, зважаючи на те, що обов`язок щодо надання відомостей до системи персоніфікованого обліку покладений на роботодавців, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцем свого обов`язку, а, отже, ненадання відомостей до системи персоніфікованого обліку у спірні періоди не може бути підставою для їх неврахування при призначенні позивачу пенсії за віком.

У справах № 490/12392/16-а, № 638/5795/17, № 683/1814/16-а, № 560/4616/20 Верховним Судом зроблено висновок, що внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, тому така несплата не є підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи, за які не сплачені страхові внески, до страхового стажу. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві у спірні періоди, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно ч. 5 ст. 21 Закону № 1058-IV, персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Проаналізувавши викладені норми, суд дійшов висновку, що систему персоніфікованого обліку запроваджено Законом №1058-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, отже трудова книжка є основним документом, що підтверджує страховий стаж до цієї дати, після цієї дати страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Пенсійний фонд України є органом, який уповноважений відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом (ст. 1 Закону № 2464-VI).

При цьому, особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.

Таким чином, несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2019 у справі № 242/2088/17 та від 29 квітня 2020 року у справі №266/970/16-а.

Як вказано вище по тексту судом встановлено, що у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 містяться записи № 21 та № 22, згідно яких позивачка з 05.02.2001 прийнята на посаду секретаря приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу та 31.07.2013 звільнена з цієї посади за власним бажанням.

Отже, вказаний період роботи належним чином підтверджується записами у трудовій книжці позивача, а тому має бути врахований до його страхового стажу.

Крім того, за приписами Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794, обов`язок щодо належного формування та ведення даних персоніфікованого обліку покладено безпосередньо на органи Пенсійного фонду України.

Суд зауважує, що відомості надані Державною податковою службою України з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, а також нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, є належним та достатнім доказом, що підтверджують факт здійснення трудової діяльності та виконання роботодавцем функцій страхувальника.

Крім того, суд наголошує, що за наявності офіційних даних про нарахування доходу, з якого утримувалися податки, відсутність відповідних записів у Реєстрі застрахованих осіб (системі персоніфікованого обліку ПФУ) є наслідком неналежного виконання своїх обов`язків органом державної влади або страхувальником, що не може мати негативних наслідків для застрахованої особи.

У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Відтак, на думку суду вказані обставини не можуть бути підставою для обмеження конституційного права позивачки на соціальний захист та не є перешкодою для зарахування до страхового стажу періоду роботи на посаді секретаря приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Барби В.О. за періоди з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.05.2010 по 31.07.2013.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення перерахунку пенсії з урахуванням періодів трудової діяльності з за період з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.05.2010 по 31.07.2013.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №60 від 25.12.2025.

Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періодів трудової діяльності за періоди з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.05.2010 по 31.07.2013.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періодів трудової діяльності за періоди з 01.01.2004 по 29.02.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.05.2010 по 31.07.2013.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА