Справа № 240/21556/25
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/21556/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви від 11.09.2025року, про:

- визнання протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 15.08.2025року пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є потерпілою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії. 15.08.2025року з досягненням 54 річного віку та за наявності відповідного страхового стажу більше 36 років звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом від 25.08.2025 року Відповідач повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відмовлено у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, так як вважає, що в зоні добровільного (гарантованого) відселення Позивач прожив менше 3 років. Таку відмову Позивач вважає протиправною, так як Позивачу не було надано жодних можливостей та сприяння в наданні додаткових доказів на підтвердження свого права.

Ухвалою суду від 11.09.2025 року уточнену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача - 1, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за принципом екстериторіальності заява Позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. За результатами розгляду заяви Позивача рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області Позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії по причині відсутності відповідного періоду проживання чи праці на території, яка відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Представник Відповідача - 2, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, відзив на позов в установлені строки не надав.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (надалі-Закон N 1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону N 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Одночасно суд враховує, що відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII) особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 3 роки та додатково 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача від 15.08.2025 року до Відповідача щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону № 796-XII.

За результатами розгляду вказаного звернення Позивача Відповідачем-2, було прийнято оскаржуване рішення від 22.08.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років.

Таке рішення Відповідача відповідає обставинам справи та частково ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не підлягає скасуванню з огляду на таке.

Як зазначено у позові та у відзиві Відповідача, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності права Позивача на призначення (переведення) пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, так як станом на 01.01.1993 року Позивач в зоні добровільного (гарантованого) відселення прожив лише 2 роки 10 місяців 20 днів, що є недостатнім для зниження пенсійного віку на 6 років.

Наявність у Позивача відповідного страхового стажу (36 років 06 днів), необхідного для призначення пенсії, Відповідачами не заперечується.

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до паспорта громадянина України Позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (15.08.2025 року) був особою, якій виповнилося повні 54 роки.

Судом встановлено, що Позивачем на підтвердження права на таке призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років були надані, окрім інших, слідуючі документи:

- копія посвідчення громадянина, який потерпів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) серії НОМЕР_1 , виданого 18.08.1995року Житомирською обласною державною адміністрацією;

- копія довідки Великочернігівського старостинського округу Овруцької міської ради Житомирської області від 20.05.2025року №151 про те, що Позивач в період з 26.04.1986року по 29.08.1998 року та з 16.06.1992року по 24.02.2006року постійно проживав та був зареєстрований в с.Мамеч Коростенського (Овруцького) району Житомирської області;

- копія довідки Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять від 12.08.2025 року №06-30 про те, що Позивач в період з 01.04.1994 року по 24.04.2000 року працював в Овруцькому управлінні осушувальних систем;

- копія диплому НОМЕР_2 , виданого 21.06.1989 року Лисичанським СПТУ №2 про те, що Позивач з 01.09.1988року по 21.06.1989року навчався в даному учбовому закладі;

- копія трудової книжки.

Як вже зазначалося судом, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону N 1058-IV, на 3 роки.

Відповідно до примітки до вказаної правової норми законодавець зазначив, що така початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Позивачем до позову долучено докази (довідка від 20.05.2025року №151) на підтвердження його проживання на території зони добровільного (гарантованого) відселення в період з 26.04.1986року, тобто на день аварії на ЧАЕС, по 29.08.1998 року та з 16.06.1992року по 24.02.2006року (в с.Мамеч Коростенського (Овруцького) району Житомирської області).

Згідно до постанови КМ Української РСР від 23 липня 1991 р. N 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" ( в редакції постанови КМ України № 914 (914-2008-п ) від 16.10.2008 ) с.Мамеч Овруцького району Житомирської області відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Таким чином, факт проживання Позивача на день аварії та до 01.09.1988року в с.Мамеч Овруцького району Житомирської області відповідно до примітки до частини другої статті 55 Закону № 796-XII надає йому право на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком на три роки.

В розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII призначення Позивачу спірної пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років можливе за наявності, окрім факту проживання у зоні добровільного (гарантованого) відселення на день аварії та з моменту аварії по 31 липня 1986 року, ще додатково 6 років (1 рік за кожні два роки) проживання або праці на цій території станом на 01.01.1993 року.

Суд вертає увагу Позивача, що період проживання, навчання чи роботи особи в зоні добровільного (гарантованого) відселення після 01.01.1993року не впливає на зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком.

Як вже зазначалося судом, Позивачем долучено довідку Великочернігівського старостинського округу Овруцької міської ради Житомирської області від 20.05.2025року №151 на підтвердження його проживання на території зони добровільного (гарантованого) відселення в період з 26.04.1986року по 29.08.1998 року та з 16.06.1992року по 24.02.2006року (в с.Мамеч Коростенського (Овруцького) району Житомирської області).

Одночасно, суд враховує, що в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII до осіб, які потерпіли внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) відносяться особи, які постійно прожили або відпрацювали чи постійно навчалися на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше трьох років.

Разом з тим, такий статус Позивачем помилково сприймається як автоматичне додаткове, окрім зазначеного періоду, підтвердження умовного проживання чи умовно праці (навчання) Позивача в зоні гарантованого добровільного відселення ще не менше трьох років.

Тобто, наявне у Позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII та вказана довідка підтверджують постійне проживання або роботу або навчання в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року не більше трьох років.

За алгоритмом правових норм частини другої статті 55 Закону № 796-XII факт проживання Позивача у зоні добровільного (гарантованого) відселення з дня аварії по 29.08.1998 року та з 16.06.1992року по 01.01.1993року, що сумарно становить не більше 3 років ще додатково один рік (1 рік за кожні два роки) проживання або праці на цій території станом на 01.01.1993 року.

Зазначене свідчить про наявність підстав для віднесення Позивача до категорії осіб, які мають право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку лише на чотири роки (3 роки + 1 рік), а не на шість років, як стверджується у позові.

Одночасно суд зазначає про безпідставність доводів Позивача щодо ненадання Відповідачем-1 Позивачу жодних можливостей та сприяння в наданні додаткових доказів на підтвердження свого права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

На підтвердження періоду перебування (проживання, роботи, навчання) Позивача з 26.04.1986року по 01.01.1993року на відповідній території Позивачем надано всі необхідні документи, які беззаперечно засвідчують місце перебування (проживання, роботи, навчання) Позивача. Жодних доводів щодо наявності певного періоду в межах з 26.04.1986року по 01.01.1993року, який може впливати на характер спірних відносин та на право Позивача на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, в позовні не наведено.

Суд ще раз наголошує, що період проживання, навчання чи роботи особи в зоні добровільного (гарантованого) відселення до 26.04.1986року та після 01.01.1993року не впливає на зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком.

Враховуючи те, що для призначення пенсії Позивачу із зниженням пенсійного віку, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, не були наявні підстави для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання пенсії, на 6 років, а лише на 4 роки, суд робить висновок про правомірність оскаржуваного рішення Відповідача -2 в частині відмови в такому призначенні пенсії та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст.2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

23.02.26