Справа № 2а-2340/11
Суддя: Шевцова Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 2а-2340/11

провадження № 11-282зва25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Погрібного С. О.

судді-доповідача Шевцової Н. В.,

суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Ткачука О. С.,

розглянула в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 (судді Костюк Л. О., Твердохліб В. А., Троян Н. М.) у справі № 2а-2340/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва (далі - УПФУ в Деснянському районі м. Києва, відповідач), в якому просила визнати дії неправомірними та зобов`язати провести перерахунок пенсії з урахуванням середнього заробітку по Україні для призначення і перерахунку пенсії, що передує року звернення за перерахунком пенсії.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2011 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

3. Визнано неправомірними дії УПФУ в Деснянському районі м. Києва щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 40, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показників середньої заробітної плати за 2007 календарний рік.

4. Зобов`язано УПФУ в Деснянському районі м. Києва здійснити з 12.01.2011 по день винесення постанови перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 40, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показників середньої заробітної плати за 2010 календарний рік та виплатити недоплачені суми з урахуванням проведених виплат.

5. Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

6. 25.03.2014 суддя Київського апеляційного адміністративного суду Костюк Л. О. відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою УПФУ в Деснянському районі м. Києва на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2011 у справі № 2а-2340/11.

7. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 27.03.2014 апеляційну скаргу УПФУ в Деснянському районі м. Києва задовольнив. Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2011 скасував та ухвалив нову постанову, якою відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до УПФУ в Деснянському районі м. Києвапро зобов`язання здійснити перерахунок пенсії.

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.03.2015 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014.

9. ОСОБА_1 не погодилася із зазначеними судовими рішеннями й подала до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) заяву, у якій скаржилася на порушення принципу юридичної визначеності, що є складовою права на справедливий суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Короткий зміст рішення ЄСПЛ

10. 15.05.2025 ЄСПЛ постановив рішення у справі «Пожарська проти України» (CASE OF POZHARSKA v. UKRAINE, заява № 48433/15), у якому за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 № 48433/15 установив порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції.

11. Констатуючи порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції при вирішенні судами України адміністративної справи № 2а-2340/11, ЄСПЛ з посиланням на рішення у справах «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункти 40-42, від 03.04.2008) та «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine, заява № 32053/13, пункти 47-54, від 29.10.2015), у яких вже встановлював порушення щодо питань, аналогічних тим, що розглядаються у цій справі, Суд зазначив, що не вбачає жодних фактів або аргументів, здатних переконати його дійти іншого висновку у цій справі, та з огляду на свою практику з цього питання Суд вважає, що у цій справі ухвала про відкриття апеляційного провадження та скасування ухваленої на користь заявниці постанови порушило принцип юридичної визначеності.

12. Суд оголосив заяву скаржниці прийнятною та постановив, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції;

(а) упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявниці 1 000 (одна тисяча) євро та додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватися, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу, як відшкодування моральної шкоди;

(b) із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначену суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

13. Решту вимог заявниці щодо справедливої сатисфакції Суд відхилив.

Короткий зміст та обґрунтування наведених у заяві вимог

14. 03.07.2025 до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гнатенко О. А., про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 у справі № 2а-2340/11 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме у зв`язку з встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

15. У заяві про перегляд за виключними обставинами скаржниця зазначає, що Деснянський районний суд м. Києва постановою від 22.06.2011 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив. 19.09.2011 ОСОБА_1 разом із заявою про виконання рішення суду надала до відповідача постанову суду першої інстанції. 20.02.2012 відповідач провів ОСОБА_1 перерахунок пенсії згідно із зазначеним судовим рішенням. Після проведеного перерахунку позивачці був нарахований новий розмір пенсії.

16. 11.03.2014 відповідач подав до Київського апеляційного адміністративного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, якою просив скасувати цю постанову в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення по суті справи. Пропуск строку апеляційного оскарження відповідач у згаданій вище заяві аргументував тим, що рішення суду першої інстанції було постановлене за відсутності представника відповідача, а копія рішення отримана при зверненні представника позивача щодо виконання постанови, при цьому посилається на частину шосту статті 186 КАС України.

17. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою УПФУ в Деснянському районі м. Києва на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2011 у справі № 2а-2340/11. У зазначеній ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки апеляційна скарга подана у встановлений законом строк і відповідає вимогам статті 187 КАС України, вона підлягає прийняттю до розгляду судом апеляційної інстанції.

18. Як наслідок, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 27.03.2014 скасував постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2011 та ухвалив нову постанову, якою відмовив в задоволенні позову.

19. Заявниця наголошує, що відповідач у справі не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та відповідних правових підстав поновлення строку на апеляційне оскарження і подання апеляційної скарги до суду, помилково вважаючи, що ця апеляційна скарга подається у строк, визначений за правилами частини першої статті 102, частини шостої статті 186 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи. Відповідач добросовісно не скористався належними йому процесуальними правами та не вжив жодних відповідних заходів, спрямованих на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, аж до 11.03.2014, тим самим пропустивши річний строк апеляційного оскарження.

20. У свою чергу, суд апеляційної інстанції, не з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, які б підтверджувалися доказами, що були досліджені в судовому засіданні, як того вимагають норми статті 159 КАС України, ухвалив необґрунтоване та незаконне рішення без дотримання норм матеріального та процесуального права.

21. Заявниця просить задовольнити заяву про перегляд за виключними обставинами судового рішення у справі, скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 та залишити без змін постанову Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2011 у справі № 2а-2340/11.

Рух заяви про перегляд судового рішення

22. Ухвалою судді Великої Палати Верховного Суду Шевцової Н. В. від 23.07.2025 відкрито провадження за виключними обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 у справі № 2а-2340/11. Витребувано від Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини копію рішення ЄСПЛ від 15.05.2025 у справі «Пожарська проти України» (CASE OF POZHARSKA v. UKRAINE) разом з автентичним перекладом українською мовою.

23. Матеріали справи № 2а-2340/11 надійшли до Великої Палати Верховного Суду 06.08.2025 відповідно до супровідного листа Деснянського районного суду м. Києва.

24. З Міністерства юстиції України 06.08.2025 до Великої Палати Верховного Суду надійшла копія автентичного перекладу рішення ЄСПЛ від15.05.2025 у справі «Пожарська проти України» (CASE OF POZHARSKA v. UKRAINE).

25. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2025 зупинено провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 у справі № 2а-2340/11 до надходження відновленого судового провадження.

26. До Великої Палати Верховного Суду 09.12.2025 надійшли матеріали про відновлення втраченого провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Деснянському районі м. Києва про здійснення перерахунку пенсії.

27. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 14.01.2026 поновила провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 у справі № 2а-2340/11 та призначила справу № 2а-2340/11 до розгляду в судовому засіданні згідно із частиною першою статті 368 КАС України.

19.02.2025 до Великої Палати Верховного Суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Олексія Гнатенка про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з раптовим погіршенням стану його здоров`я та необхідністю проходження медичного обстеження.

Велика Палата Верховного Суду відмовила у задоволенні цього клопотання у зв`язку з тим, що адвокат О. Гнатенко не надав доказів на підтвердження зазначених у клопотанні обставин та вирішила розглядати справу за відсутності учасників справи у письмовому провадження за наявними у справі матеріалами.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування

28. Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна ратифікувала Конвенцію, взявши на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції (стаття 1 розділу І Конвенції).

29. Відповідно до пункту 1 статті 46 Конвенції держава Україна зобов`язана виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вона є стороною.

30. Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

31. Згідно із частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

32. Частинами першою, другою статті 2 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) визначено, що остаточне рішення ЄСПЛ у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

33. Порядок виконання рішення ЄСПЛ, яке набуло статусу остаточного, визначається, зокрема, Законом № 3477-IV.

34. З огляду на викладені вище положення статті 46 Конвенції та статті 2 Закону № 3477-IV ЄСПЛ є належною міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною. Суд наділений повноваженнями встановлювати порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справ судом у розумінні пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС України.

35. За статтею 41 Конвенції якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

36. Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні.

37. Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді. Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в рішенні системної проблеми та її першопричини.

38. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом (частина друга статті 10 Закону № 3477-IV).

39. Для цього слід враховувати Рекомендацію № R(2000)2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини», відповідно до якої повторний розгляд справи, включаючи поновлення провадження, рекомендовано застосовувати, особливо тоді, коли:

- потерпіла сторона і далі зазнає негативних наслідків від рішення, ухваленого на національному рівні, - наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження;

- рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що а) оскаржене рішення національного суду суперечить Конвенції або б) в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні.

40. Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

41. Пунктом 6 частини першої статті 363 КАС України визначено, що заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною.

42. У рішенні від 15.05.2025 ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Пожарська проти України» (CASE OF POZHARSKA v. UKRAINE), у якому з огляду на свою практику у справах «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, від 03.04.2008) та «Устименко проти України» (заява № 32053/13, від 29.10.2015) констатував порушення Україною щодо ОСОБА_1 пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з порушенням принципу юридичної визначеності.

43. Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

44. Одним з елементів закріпленого в цій статті права на справедливий суд є принцип юридичної визначеності.

45. ЄСПЛ у згаданому вище рішенні вказав на те, що суд у справі заявниці, порушуючи принцип юридичної визначеності, прийняв до розгляду апеляційну скаргу за відсутності достатніх підстав для поновлення строку і задовольнив скаргу, подану поза межами встановленого законодавством строку для апеляційного оскарження.

46. За встановленими обставинами справи, після набрання законної сили постанови суду першої інстанції від 22.06.2011 у справі № 2а-2340/11 суд апеляційної інстанції 25.03.2014 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідачем 11.03.2014, тобто більше ніж через два роки і вісім місяців після ухвалення рішення суду першої інстанції.

47. Як зазначив ЄСПЛ у справі «Пожарська проти України» (CASE OF POZHARSKA v. UKRAINE), підставою, на яку посилався Пенсійний фонд у своїй заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, було несвоєчасне вручення постанови суду першої інстанції. Ніщо не вказує, що були надані будь-які докази на підтримку цього твердження. Пенсійний фонд навіть не навів точної дати, коли йому нібито повідомили про постанову. У будь-якому випадку, очевидно, що він дізнався про постанову не пізніше лютого 2012 року, оскільки постанова була виконана (див. пункт 3). Проте національні суди поновили строк на оскарження, не пояснивши причини для цього та не коментуючи спосіб, у який вони вважали це можливим, незважаючи на положення національного законодавства, яке, як вбачається, забороняло таке поновлення у випадку спливу однорічного строку.

48. З огляду на свою практику із цього питання Суд констатував, що у цій справі постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження та скасування ухваленої на користь заявниці постанови суду першої інстанції порушило принцип юридичної визначеності.

49. Отже, якщо виходити з хронології, характеру (змісту) та послідовності здійснених апеляційним судом дій під час вирішення питання про поновлення відповідачу строку на апеляційне оскарження в цій справі, конкретний прояв яких був установлений Судом і знаходить своє відображення у фактичних обставинах справи, то у вимірі згаданих вище рішень суду апеляційної інстанції про поновлення строку відповідачу на апеляційне оскарження, відкриття апеляційного провадження та про відмову в задоволенні позову, прийнятих у формі ухвали від 25.03.2014 та постанови від 27.03.2014 відповідно, належить визнати такими, що постановлені з порушенням норм процесуального права, одним з яких є вимога про розгляд справи з дотриманням передбаченого статтею 6 КАС України принципу верховенства права.

50. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2023 у справі № 643/5369/16 (провадження № 11-28зва23).

51. Отже, вимога ОСОБА_1 в частині скасування постанови від 27.03.2014 підлягає задоволенню.

52. Щодо залишення в силі рішення суду першої інстанції, постановленого на користь заявниці, то ці вимоги заяви не можуть бути задоволені, позаяк ні рішення ЄСПЛ, ні фактичні обставини справи не вказують на потребу і можливість визнання його таким. Ухвалення такого рішення буде передчасним і суперечитиме висновку про необхідність повторного розгляду питань, пов`язаних із прийняттям апеляційної скарги відповідача, від вирішення яких, зокрема, й залежить набрання законної сили рішенням суду першої інстанції.

53. Установлення ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень у випадку, якщо такий перегляд забезпечить відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.

54. У розумінні статті 10 Закону № 3477-IV повторний розгляд справи є засобом для забезпечення відновлення попереднього юридичного стану, який заявник мав до порушення Конвенції, як захід індивідуального характеру, що вживається з метою виконання рішення ЄСПЛ.

55. Велика Палата Верховного Суду вважає, що констатовані Судом порушення конвенційних та національних вимог в аспекті цієї справи можуть бути усунуті в спосіб скасування рішень апеляційного суду, постановлених на етапі поновлення строку на апеляційне оскарження й ухвалення рішення за наслідками апеляційного провадження, а також рішення касаційного суду, прийнятого за наслідками оскарження рішення апеляційного суду, з направленням справи до того самого суду для вирішення питань, пов`язаних з прийняттям апеляційної скарги відповідача, та постановлення рішень відповідно до вимог адміністративного процесуального законодавства.

56. Оскільки відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 № 455/2017 Київський апеляційний адміністративний суд ліквідовано та цим же Указом утворено Шостий апеляційний адміністративний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, то цю справу слід направити для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Висновки за результатами розгляду заяви

57. На підставі частини другої статті 368 КАС України справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

58. Частиною п`ятою статті 368 КАС України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.

59. Таким чином, констатовані Судом порушення конвенційних та національних вимог в аспекті цієї справи можуть бути усунуті в спосіб скасування ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014, постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 та ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.03.2015 з направленням справи до Шостого апеляційного адміністративного судудля вирішення питань, пов`язаних з прийняттям апеляційної скарги відповідача, та постановлення рішень відповідно до вимог адміністративного процесуального законодавства.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 361, 365, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 у справі № 2а-2340/11 задовольнитичастково.

2. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 31.03.2015 скасувати, а справу направити до Шостого апеляційного адміністративного суду для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачН. В. Шевцова
СуддіО. О. Банасько С. І. Кравченко
О. В. БілоконьО. В. Кривенда
О. Л. Булейко М. В. Мазур
І. А. ВоробйоваС. Ю. Мартєв
М. М. Гімон С. О. Погрібний
О. А. Губська Н. С. Стефанів
А. А. Ємець Т. Г. Стрелець
Л. Ю. КишакевичІ. В. Ткач
В. В. Король О. С. Ткачук