Справа № 160/34334/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» , у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_2 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за липень та серпень 2025 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_2 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за період: з 01.07.2025 по 31.07.2025, з 01.08.2025 по 03.08.2025, з 21.08.2025 по 22.08.2025, з 25.08.2025 по 31.08.2025 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
30 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює доводи позовної заяви.
01 січня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучені витребувані судом документи.
07 січня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучені докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.
05 лютого 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яке надійшло від відповідача в підсистемі «Електронний Суд».
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
З матеріалів справи судом встановлено та відповідачем не заперечувалося, що позивач проходив військову службу у відповідача в спірний період на посаді офіцера юридичної служби.
Наказом відповідача від 01.03.2025 року №60 позивача зараховано до списків особового складу відповідача як призначеного на посаду інженера відділення кіберзахисту.
Згідно довідки про заробітну плату від 15.10.2025 року №200/ФЕС, складеної відповідачем, позивач в липні-серпні 2025 року додаткову винагороду не отримував.
Також повідомлено, що позивач у липні та серпні 2025 року виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі Військової частини НОМЕР_2 , включеної до резерву Головнокомандувача Збройних Сил України, що підтверджується журналом ведення бойових дій відділення кіберзахисту Військової частини НОМЕР_2 та рапортами начальника відділення кіберзахисту Військової частини № НОМЕР_4 від 05.09.2025 року №8326/р та ТВО начальника відділення кіберзахисту Військової частини НОМЕР_2 від 05.08.2025 року №7112/р. з 01.07.2025 року по 31.07.2025 року, з 01.08.2025 року по 03.08.2025 року, з 21.08.2025 року по 22.08.2025 року, з 25.08.2025 року по 31.08.2025 року.
«за результатами опрацювання порушеного Головнокомандувачем Збройних Сил України клопотання, Міністром оборони України було прийнято рішення про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану» термін «інтенсивна підготовка» в Порядку № 260 та Переліку №1475/дск вважати складовою частиною терміну «колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів))». Зазначене рішення Міністра оборони України застосовується з 01.07.2025».
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу додаткової винагороди, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовано в т.ч. постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (далі Постанова №168), яка застосовується в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин.
За п. 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до п. 2-1 установити, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту.
Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260) встановленої, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Передусім суд зауважує, що умовою для виплати спірної додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем «бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави».
В листах відповідача від 31.10.2025 року №2367/4832 та від 21.11.2025 року №2368/ВихЗВГ/42 визнано, що позивач виконував такі завдання.
Довідка про заробітну плату від 15.10.2025 року №200/ФЕС що позивачу при цьому додаткова винагорода не виплачена.
Отже, попри відповідність позивача умовам, визначеним в законодавстві, він не отримав передбачену додаткову винагороду.
Суд наголошує на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Принцип законності в Україні належить до переліку конституційних. Частина друга ст. 6, частина друга ст. 19, пункт 12 частини першої ст. 92 Конституції України передбачають, що органи державної влади та місцевого самоврядування діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України. Це означає, що виключно законом визначаються повноваження, організація та порядок діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування. Ці органи діють у відповідності до режиму, за яким їм дозволено тільки те, що передбачено законом.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2024 року у справі №340/4709/23.
Відповідач не навів жодної конкретної норми права, яка передбачала б невиплату позивачу додаткової винагороди в разі відповідності умовам законодавства для її отримання, також відповідач не заперечував таку відповідність позивача відповідним умовам.
Отже, відповідач діяв протиправно, не виплачуючи позивачу спірну додаткову винагороду.
Посилання відповідача на відомчі телеграми судом відхилено, оскільки порядок отримання спірної додаткової винагороди визначено Порядком №260. В липні та серпні 2025 року відповідна норма права не зазнавала змін порівняно з, наприклад, червнем, за який позивачу додаткову винагороду виплачено. Отже, відповідні відомості не можуть розглядатися як джерело права та, як наслідок, змінювати правила поведінки, оскільки у встановленому порядку не відображені у спеціальному нормативно-правовому акті Порядку №260.
Відповідно до вимог розділу 8 Положення "Про Міністерство оборони України" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює контроль за їх виконанням. Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.
Міністром оборони України не приймалось рішення про припинення виплати додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань з інтенсивної підготовки у визначений законодавством України спосіб та не вносились зміни до відповідних нормативно-правових актів в установленому порядку.
Відповідно, для цілей саме права військовослужбовців на додаткову винагороду необхідно зважати не стільки на вид штабу (постійно діючий чи утворений окремо), скільки на його призначення та зміст діяльності чи є він таким, що «здійснює оперативне (бойове) управління…».
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Відповідач подав заперечення, вказуючи: Відповідач повідомляє Суду, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн є надмірною. Відповідач просить врахувати, що справа не є складною, обсяг опрацьованих документів є не значним, а розмір гонорару, визначений позивачем та його адвокатом, є завищеним. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, Відповідач заявляє перед судом про свою незгоду з розміром витрат на правничу допомогу через нескладність справи та порушення принципу співмірності розміру витрат з обсягом наданих правничих послуг, а отже підлягає застосуванню критерій розумності витрат. Крім того, прошу врахувати складний майновий стан Відповідача, який фінансується за рахунок державного бюджету України, що не підлягає доказуванню. На думку Відповідача, вартість витрат на правову допомогу підлягає зменшенню, розмір витрат повинен становити 2500 грн.
За ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За клопотанням іншої сторони суд може зменшити витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як критерії, визначені ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом застосовуються незалежно від наявності такого клопотання чи будь-яких заперечень іншої сторони у справі.
Змістовно аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, що є релевантним до обставин цієї справи виходячи з тотожності відповідних положень законодавства.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:
1) Договір про надання правової допомоги від 01.10.2025 року №58/В (далі Договір);
2) Додаток №1 до Договору (далі Додаток №1);
3) Розрахунок витрат на правову допомогу від 28.11.2025 року №1 до Договору (далі Розрахунок);.
4) Акт надання послуг від 28.11.2025 року №1 (далі Акт);
5) Квитанція до прибуткового касового ордера від 28.11.2025 року №58 (далі Квитанція).
За п. 1.2. Договору його предметом є юридичною допомогою з питання нарахування та виплати грошового забезпечення (додаткової винагороди) Замовнику за період проходження служби в військовій частині НОМЕР_2 .
Пунктом 3.3. Договору погоджено, що за надання юридичних послуг за цим договором Замовник сплачує Виконавцю грошову винагороду в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 коп.
Додаток №1 до Договору за змістом є прейскурантом.
Розрахунок містить відомості про надані послуги та їх вартість: підготовка заяви - 2 години, 1000,00 грн, підготовка адвокатського запиту - 1 година, 1000,00 грн, підготовка позовної заяви - 4 години, 4000,00 грн.
Ціни в Розрахунку визначені згідно Додатку №1, вони вказані у фіксованому розмірі.
Актом погоджено приймання-передачі послуг згідно Розрахунку, загальною вартістю 6000,00 грн.
Згідно Квитанції адвокатом прийнято в оплату послуг від позивача 6000,00 грн в межах Договору.
Суд визнає належними докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а такі витрати пов`язаними з розглядом справи. Водночас, суд не визнає в повній мірі такі витрати обґрунтованими та пропорційними до предмета спору.
Судом враховані доводи відповідачів щодо пропорційності розміру витрат, форму адміністративного судочинства, поширеності спірних правовідносин.
Також суд зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 23.09.2022 року у справі №120/2696/19-а.
Суд переходить до застосування критеріїв згідно ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розмір заявлених витрат є частково обґрунтованим та частково пропорційним до предмета спору, при цьому доводів значення справи для сторони або публічного інтересу позивачем не наведено, в т.ч. відсутні обґрунтування можливості, наприклад, припинення господарської діяльності позивача в залежності від результатів судового розгляду та ін.
Обставини згідно п. 3, 4 ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлені.
Суд, з`ясовуючи обґрунтованість заявлених витрат, зазначає, що спірні правовідносини є поширеними, за змістом такі відносини не були суттєво складними, в наявності стале нормативно-правове регулювання таких правовідносин.
Судом враховано і ціну позову: позов не містить вимог майнового характеру, в наявності 1 основна позовна вимога немайнового характеру.
Зважаючи на вказане, суд констатує наявність підстав для зменшення заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу з 6000,00 грн до 3000,00 грн за критеріями обґрунтованості та пропорційності, а також зважаючи на подання відповідачами клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень (три тисячі гривень 00 копійок).
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко