Справа № 320/48878/25
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року Справа№320/48878/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Аляб`єва І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2025 року через систему Електронний суд Державна судова адміністрація України звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу, винесену у виконавчому провадженні від 22.09.2025 ВП №77841892 про накладення штрафу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 адміністративну справу №320/44878/25 передано за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2026 позовну заяву розподіллено судді Аляб`єву І.Г.

Ухвалою суду від 27.01.2026 залишено позовну заяву без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Представником позивача усунуто недоліки позовної заяви 30.01.2026.

Ухвалою суду від 02.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні з урахуванням положень ст. 287 КАС України. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №77841892.

В обґрунтування позовних вимог Державна судова адміністрація України (далі - ДСА України, позивач) зазначає наступне. Так, на думку позивача судове рішення у ВП № 77841892 повинно виконуватись органами казначейства відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI та «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів. Таким чином, визначена чітка послідовність дій державного виконавця дозволяє накладати штраф на боржника лише у випадку невиконання рішення без поважних на те причин.

Після відкриття виконавчого провадження № 77841892 ДСА України листом від 10.07.2025 повідомила відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про ускладнання щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі № 200/8086/24 та висловила прохання утриматися від накладення штрафів. Частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, зобов`язує боржника виконати певні дії державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З посиланням на правові позиції Верховного Суду позивач вказує, що виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідно до законодавчого регулювання такого виконання. Також позивач вважає, що виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі № 200/8086/24 має здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя". Також ДСА України вказало, що неодноразово зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя". Але Міністерством фінансів України зазначені пропозиції ДСА України не були підтримані, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення. Тобто в даному випадку зобов`язання ДСА України виконати рішення при відсутності відповідного фінансування з боку Міністерства фінансів України та Уряду, є об`єктивно не можливим.

Незважаючи на наявність поважних причин державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП № 77841892 про накладення на Державну судову адміністрацію України штрафу в розмірі 10200 гривень. Позивач вказує, що у державного виконавця не було жодних підстав для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу на ДСА України, так як рішення не виконано з поважних причин. Просить суд скасувати постанову про накладення штрафу.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР, відповідач) заперечував проти позову, в обґрунтування чого зазначив, що не погоджується з посиланнями на положення частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами казначейства, тобто виконавчий лист № 200/8086/24 не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, оскільки частиною 2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», встановлено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Однак стягнення коштів з державного органу не передбачено виконавчим листом по справі № 200/8086/24, тому рішення підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Також відповідач зазначає, що відповідно до підпункту 3 пункту 6 «Положення Державну судову адміністрацію України», затв. Рішенням Вищої Ради правосуддя від 17.01.2019 р. до визначених завдань ДСА України готує бюджетний запит. Згідно пункту 17 частини 1 статті 13 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», Вища рада правосуддя затверджує за поданням Державної судової адміністрації України нормативи кадрового, фінансового, матеріально-технічного та іншого забезпечення судів. ДСА України не надало доказів звернення з бюджетним запитом (поданням) до Вищої ради правосуддя, до якого включено недоплачена суддівська винагорода ОСОБА_1 .

Зазначає, що з боку ДСА України не доведена відсутність бюджетних призначень на виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 .. На думку відповідача, Державна судова адміністрація України не має намір виконувати рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/8086/24. Відсутність у позивача належного фінансування, хоч і може створювати труднощі при виконанні, не звільняє його від обов`язку виконати судове рішення і не є самостійною підставою для невиконання, якщо не доведено вжиття всіх заходів, передбачених законом. Реагування державного виконавця у вигляді накладення штрафу не було свавільним чи надмірним, а навпаки - відповідало меті забезпечення належного виконання рішення суду. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Згідно частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання не прибули представники сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі №200/8086/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області (84112, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2, ), Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ), третя особа Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, буд. 6 м. Київ, 01601, РНОКПП 37567646) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період: вересень 17 жовтня 2024 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 1 вересня 2024 року по 17 жовтня 2024 року в розмірі 2102 грн.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 1 вересня 2024 року по 17 жовтня 2024 року включно, на підставі частин 2, 3, 4 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2024 року складає 3028 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди за період з 1 вересня 2024 року по 17 жовтня 2024 року включно.

Рішення суду набуло законної сили, видано виконавчі листи.

На виконання вищезазначеного рішення суду державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2025 ВП №77841892.

04.07.2025 державним виконавцем направлено вимогу на адресу боржника, якою зобов`язано Державну судову адміністрацію України надати до Відділу інформацію щодо виконання рішення суду.

ДСА України 10.07.2025 направило до органу державної виконавчої служби листа (з додатками) на постанову про відкриття виконавчого провадження, надала пояснення, щодо поважності причин не виконання судового рішення, та зазначила, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів здійснюється лише за рахунок бюджетних асигнувань передбачених у бюджетній програмі 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя". Також у даному листі позивачем було зазначено, що ДСА України листами від 03.02.2025 № 11-2404/25, від 06.03.2025 № 11-4566/25, від 07.04.2025 № 11-6770/25, від 12.05.2025 №11-9437/2 та від 17.06.2025 №11-12026/25 неодноразово зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" на суми 1495,2 млн гривень, 1503,6 млн гривень та 1525,2 млн. гривень, 1538,6 млн. гривень та 1551,6 млн. гривень відповідно. Однак Міністерством фінансів України зазначені пропозиції не були підтримані, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.

22.09.2025 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн., щодо якої позов про оскарження.

Вважаючи постанову про накладення штрафу від 22.09.2025 протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі Закон №1404- VIII).

Положеннями статті 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Положеннями статті 63 Закону №1404- VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно із статтею 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З викладеного вище слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Також з наведених норм вбачається, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання рішення боржником. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Разом з тим, відповідачем на надано у даній справі докази на підтвердження факту проведення державним виконавцем перевірки стану виконання рішення суду та встановлення факту відсутності поважних причин його невиконання, тобто не обґрунтовано необхідні підстави для винесення оскаржуваної постанови.

Крім того, Кошторисом на 2024 рік (зі змінами) Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Донецькій області були затверджені асигнування у сумі 24,3 тис. гривень. Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" за бюджетною програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" затверджені видатки в розмірі 10,0 млн гривень, що розподілені між судами, органами та установами системи правосуддя. ДСА України 09.01.2025 затверджений кошторис на 2025 рік Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Донецькій області за бюджетною програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" у сумі 23,4 тис гривень. Як встановлено згідно наявних у матеріалах справи звернень ДСА України листами від 03.02.2025 № 11-2404/25, від 06.03.2025 № 11-4566/25, від 07.04.2025 № 11-6770/25, від 12.05.2025 №11-9437/2 та від 17.06.2025 №11-12026/25 неодноразово зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" на суми 1495,2 млн гривень, 1503,6 млн гривень та 1525,2 млн. гривень, 1538,6 млн. гривень та 1551,6 млн. гривень відповідно. У відповідях від 09.05.2024 № 08020-01-2/14939, від 02.04.2025 № 08020-09-6/9609, від 30.04.2025 № 08020-09-6/12329, від 23.05.2025 № 08020-09-6/14832, від 28.05.2025 № 08020-09-6/15313 та від 30.07.2025 № 08020-0906/21433 Міністерством фінансів України зазначені пропозиції ДСА України не були підтримані, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб, реалізації заходів оборони та захисту безпеки населення.

Про вказані заходи, спрямовані на отримання бюджетних призначень на виконання рішень суду на користь суду, а також щодо не виділення коштів на вказані цілі та відсутності відповідного фінансування з боку Міністерства фінансів України було повідомлено орган виконавчої служби листом ДСА України від 10.07.2025 року.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 № 560/594/20 зазначив, що невиконання боржником рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин, то наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 18.02.2020 у справі 0640/3719/18-а, від 23.04.2020 у справі № 560/523/19 викладено правовий висновок, про те, що відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Крім того, підставами юридичної відповідальності є сукупність обставин, наявність яких робить юридичну відповідальність можливою та повинною. Відсутність сукупності таких обставин виключає її. Можливість звільнення від відповідальності зафіксована нормами права, а саме статтею 75 Закону № 1404, відповідно до якої особа не несе відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, у разі якщо таке невиконання, сталося з поважних причин. Означений вище правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 19.08.2020 у справі №140/784/19, від 09.12.2020 у справі № 522/19758/18.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі № 826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У Постанові Верховного Суду від 11.09.2023 року у справі № 420/14943/21 викладено висновок щодо застосування пункту 3 частини другої статті 2 КАС України, відповідно до якого критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1)логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Як вже було зазначено, що зі змісту оскаржуваної постанови, з матеріалів виконавчого провадження не вбачається встановлення державним виконавцем причин невиконання рішення суду та відсутність поважних причин такого невиконання.

При цьому, суд не погоджується з твердженням відповідача щодо протиправної бездіяльності з боку ДСА України з огляду на відсутність звернення з бюджетним запитом (поданням) до Вищої ради правосуддя, оскільки підпункт 3 пункту 6 «Положення Державну судову адміністрацію України», затв. Рішенням Вищої Ради правосуддя від 17.01.2019 р., не передбачає надання вказаного запиту Вищій раді правосуддя.

Не є слушними і зауваження відповідача, що листи ДСА України до Комітету Верховної Ради України, які додані боржником до листа від 26.05.2025 № 10-10503/25 за своїм змістом стосувались судових рішень про стягнення суддівської винагороди з посиланням на бюджет 2020 року та заходи, які стосувались періоду запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID- 19, оскільки із змістів даних звернень вбачається, що вони містять пропозиції щодо внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у частині збільшення бюджетних призначень для виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя, де зазначено заборгованість яка виникла згідно судових рішень, які набрали законної сили у тому числі по категорії справ щодо перерахунку суддівської винагороди з урахуванням прожиткового мінімуму.

Також, теза відповідача, що Державна судова адміністрація України не має наміру виконувати рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/8086/24, свого підтвердження обставинами справи не знайшла.

Наведене дає підстави для висновку, що оскаржуване рішення не містить належного обґрунтування, а тому суд доходить до висновку про його протиправність.

Однак варто зауважити, що суд не погоджується із доводом позивача, що рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/8086/24 щодо зобов`язання ДСА України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди за період з 1 вересня 2024 року по 17 жовтня 2024 року включно, відповідно до положень частини другої статті 6 Закону України від 02.06.2016 № "Про виконавче провадження" Закону України від 05.06.2012 № 4901-IV "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, підлягає виконанню органами казначейства з огляду на наступне. Так, відповідно до положень даних норм законодавства Державною казначейською службою України здійснюється виконання рішень суду саме про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган. У той час як рішення суду по справі № 200/8086/24 не є рішенням про стягнення коштів з державного органу, а є рішенням зобов`язального характеру, що передбачає зобов`язання ДСА України вчинити певні дії, а тому його виконання відноситься до юрисдикції державної виконавчої служби.

У п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, а суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність оскаржуваної постанови постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн., внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди за період з 1 вересня 2024 року по 17 жовтня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 6 статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. Оскільки рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, строк на оскарження рахується протягом 10 днів з дня складення судового рішення.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 22.09.2025, винесену у виконавчому провадженні ВП № 77841892.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 23.02.2026.

Суддя І.Г. Аляб`єв