Справа № 380/13471/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 380/13471/24 пров. № А/857/32142/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі №380/13471/24 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

суддя в 1-й інстанції Кухар Н.А.,

дата ухвалення рішення 30 жовтня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач - фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №1 від 11 березня 2024 року; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №1 від 11 березня 2024 року; визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 1 від 11 березня 2024 року; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Львівській області на користь позивача судові витрати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що одним із аргументів відповідача щодо законності спірних рішень є недотримання позивачем правил обліку товарних запасів та відсутність документів про походження вилучених алкогольних та тютюнових виробів, проте суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач не міг мати жодних документів на підтвердження походження зазначених товарів, оскільки такі придбані найманими працівниками без його відома. Наголошує на тому, що позивач не повинен нести відповідальність за дії найманих працівників, які з власної ініціативи зберігали, реалізовували тютюнові вироби та алкогольні напої й були притягнуті за це до адміністративної відповідальності. Зазначає, що згідно з пунктом 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями, серед іншого, є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення, відтак відсутні підстави для застосування штрафних санкцій саме до позивача та винесення щодо нього спірного податкового повідомлення-рішення. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що факт зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку та алкогольних напоїв з фальсифікованими марками акцизного податку безпосередньо у приміщені магазинів, розташованих за адресами: АДРЕСА_1 , в яких здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , підтверджується актом фактичної перевірки від 20 лютого 2024 року №5926/13-1-09-01/ НОМЕР_1 , в якому на сторінках 3-4 зазначено про факт такого зберігання та не нанадання прихідних документів на зазначений товар. Звертає увагу суду на те, що на сторінці 5 акту перевірки та в додатках містяться підписи продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без жодних зауважень до перевірки. Також зауважує, що продавець ОСОБА_2 надала пояснення, що під час перевірки 15 лютого 2024 року не змогла пред`явити прихідні документи на горілку в кількості 71 пляшки. Як зазначено в описовій частині акту перевірки, магазини, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , є місцем здійснення ФОП ОСОБА_1 роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями на підставі ліцензій: № 2307813, № 2306110, № 2307814, № 2306111. Наголошує, що на суб`єкта господарювання покладається відповідальність за весь товар, що знаходиться у місці торгівлі, відтак висновок контролюючого органу про здійснення зберігання тютюнових виробів та алкогольних напоїв саме ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованим. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач здійснює підприємницьку діяльність та зареєстрований як фізична особа - підприємець з 10 березня 1999 року.

Основним видом його економічної діяльності є торгівля різними групами товарів.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Львівській області посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 .

За результатами перевірки 20 лютого 2024 року відповідачем складено Акт (довідку) про результати фактичної перевірки № 5926/13-01-09-01/ НОМЕР_1 .

В акті перевірки відповідач зафіксував виявлені порушення: під час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: Жовківський район, с. Річки встановлено факт зберігання тютюнових виробів (згідно з додатком № 1 від 15 лютого 2024 року) без марок акцизного податку в кількості 2 730 пачок на загальну суму 95 550 грн, чим порушено вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (із змінами та доповненнями) та п.п. 226.5 ст. 226 Податкового кодексу України. На вищевказані тютюнові вироби не надані прихідні документи, чим порушено вимоги п.12 ст.3 розділу ІІ Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Перевіркою ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 в приміщені магазину встановлено факт зберігання тютюнових виробів (згідно з додатком № 2 від 15 лютого 2024 року) без марок акцизного податку в кількості 2 370 пачок на загальну суму 82 950 грн, чим порушено вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (із змінами та доповненнями) та п.п. 226.5 ст. 226 Податкового кодексу України. В даному магазині зберігались алкогольні напої, а саме: горілка «Золото України» об`ємом 0,7 л міцністю 40% по ціні 126 грн в кількості 71 пляшки на загальну суму 8 946 грн, у яких згідно з додатком 3 від 15 лютого 2024 року марки акцизного податку фальсифіковані, оскільки код регіону на акцизних марках не відповідає регіону виробника. На акцизних марках зазначений код «13» (Львівська область), а виробник - Івано- Франківська область, що має код «9». Усі пляшки, що описані в додатку № 3 від 15 лютого 2024 року, марковані марками акцизного податку, на яких зазначена ставка акцизного податку 25,392 грн. Вказана ставка акцизного податку застосовується на пляшках ємністю 0,5 л міцністю 40 %. Згідно з розрахунками пляшка ємністю 0,7 л міцністю 40 % має становити 37,3268 (133,31 грн*0,7*0.4 %), тим самим порушено абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP«Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (із змінами та доповненнями) та п.п. 226.5 ст. 226 Податкового кодексу України, а саме: зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка.

На алкогольні та тютюнові вироби, описані в додатку № 2 та додатку № 3 від 15 лютого 2024, року не надані прихідні документи, чим порушено вимоги п.12 ст.3 розділу ІІ Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не забезпечено облік товарних запасів за місцем їх реалізації/зберігання. Немарковані тютюнові вироби, описані в додатку № 1 та додатку № 2 від 15 лютого 2024 року, були вилучені працівниками поліції, якими складено протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 953454 та серії ВАД № 028746.

Відповідач дійшов висновку, що порушено вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (із змінами та доповненнями) та п.п. 226.5 ст. 226 Податкового кодексу України. Порушено вимоги п. 12 ст. 3 розділу ІІ Закону України від 06.07.1995 № 265/95 (із змінами та доповненнями).

На підставі акту перевірки контролюючим органом винесено:

-податкове повідомлення-рішення форми «С» № 1 від 11 березня 2024 року, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та ст. 20 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» № 481/95-ВР від 19.12.1995 накладено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 187456,00 грн;

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № 1, яким на підставі ст. 17 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» накладено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 17892,00 грн;

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № 1 від 11 березня 2024 року, яким на підставі ст. 17 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95- BP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» накладено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 357020,00 грн.

Вважаючи вищевказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин щодо того, що зберігання виявлених предметів відбулось з власної ініціативи продавців, акт перевірки та додатки до нього містять підписи продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без жодних зауважень, які були представниками суб`єкта господарювання під час перевірки, а також з того, що під час фактичної перевірки та після її завершення ані відповідачу, ані суду позивач не надав доказів ведення обліку своїх товарних запасів відповідно до вимог наказів Міністерства фінансів України № 261 від 13 травня 2021 року та № 496 від 03 вересня 2021 року, тобто позивач жодним чином не спростував виявлені порушення, відтак заявлені ним вимоги є необґрунтованими.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

П.21.1.2 -21.1.4 ст.21 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до пп.14.1.107, 14.1.109 п.14.1 ст.14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів; маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою, пачку (упаковку) тютюнового виробу чи ємність (упаковку) з рідиною, що використовується в електронних сигаретах, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

До акцизних товарів належать спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво, тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну (пункт 215.1 статті 215 ПК України).

Пункт 226.1 статті 226 ПК України передбачає, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Згідно з пунктом 226.3 статті 226 ПК України виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 226.5 статті 226 ПК України маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 226.6 статті 226 ПК України передбачає, що маркуванню підлягають усі (крім зазначених у пункті 226.10 цієї статті) алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється.

Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв (пункт 226.7 пункту 226 ПК України).

Пункт 226.9 статті 226 ПК України передбачає, що вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

Пункт 5 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затвердженого Постановою КМУ від 27 грудня 2010 року № 1251, передбачає певні вимоги до марки акцизного податку, зокрема щодо її реквізитів, кольорової гами, обов`язкових елементів, а також визначає розмір плати за одну марку для алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно з п.228.9 статті 228 ПК України відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначав Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року зі змінами та доповненнями (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону № 481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

У разі зміни зразка марок акцизного податку вже закуплені марки попереднього зразка застосовуються у виробництві алкогольних напоїв та тютюнових виробів до їх повного використання, а марковані такими марками алкогольні напої та тютюнові вироби знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання.

Частина друга статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачає, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва та/або зберігання, та/або транспортування, та/або реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими паперовими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару (продукції), але не менше 17000 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, під час перевірки податковим органом встановлено факт зберігання у господарській одиниці позивача тютюнових виробів, не маркованих марками акцизного податку, та алкогольних виробів, маркованих марками акцизного податку, що не відповідають продукції.

У додатках 1 та 2 до акту перевірки зазначено, що в магазинах зберігались тютюнові вироби без марок акцизного податку в кількості 2 730 пачок на загальну суму 95550,00 грн, в кількості 2 370 пачок на загальну суму 82 950 грн, алкогольні напої без марок акцизного податку встановленого зразка - 71 пляшки на загальну суму 8 946 грн. На вказаних актах містяться підписи продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без жодних зауважень.

Крім того, у матеріалах справи містяться пояснення продавця магазину ОСОБА_2 , відповідно до яких під час перевірки, 15 лютого 2024 року, вона не змогла надати прихідні документи на горілку в кількості 71 пляшки.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що вказані тютюнові та алкогольні вироби належать не йому, а найманим працівникам, тому облік таких не здійснювався, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 481/95-ВР, місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Наказом Міністерства фінансів України № 496 від 03 вересня 2021 року затверджено Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку.

Цей Порядок визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.

Пункт 1 Розділу II зазначеного Порядку визначає, що облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Згідно зі ст.20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначено в описовій частині акту перевірки, магазини, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , є місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями на підставі ліцензій: № 2307813, № 2306110, № 2307814, № 2306111, тобто дані магазини є місцем торгівлі.

Відповідно до абзацу 4 пункту 23 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року № 833, забороняється зберігання на місці проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не належить суб`єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

Згідно з абзацом 4 пункту 32 вказаного Порядку для зберігання верхнього одягу та особистих речей працівників обладнується окреме приміщення.

На підставі наведених норм колегія суддів вважає, що зберігання особистих речей, в тому числі і тих, що не належать суб`єкту господарювання, біля торгового прилавку категорично заборонено.

Таким чином, на суб`єкта господарювання покладається відповідальність за весь товар, що знаходиться у місці торгівлі, незалежно від того, де він на момент перевірки знаходився (у торговому залі, у підсобному приміщенні, на вітрині чи під прилавком).

У спірних правовідносинах тютюнові вироби у кількості 4740 пачок та алкогольні напої у кількості 71 пляшки були виявлені в місці здійснення ФОП ОСОБА_1 торгівельної діяльності, тобто у приміщенні магазинів, розташованих за адресами: АДРЕСА_1 , а не в окремому приміщенні для зберігання особистих речей працівників магазину, як це передбачено положеннями Порядку № 833.

Що ж стосується покликань позивача на постанову Жовківського районного суду від 01 травня 2024 року у справі № 444/732/24, якою продавець магазину ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на постанову Жовківського районного суду від 11 березня 2024 року у справі № 444/736/24, якою матеріали справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернуто до Відділу поліції № 2 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області для доопрацювання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна, кримінальна.

Згідно з абз. 1 п.111.2 ст.111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Абзац 1 пункту 111.3 статті 111 ПК України передбачає, що притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення не звільняє фізичну особу чи посадових (службових) осіб юридичної особи у передбачених законом випадках від юридичної відповідальності інших видів.

Так, у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку відповідно до ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції.

Також у разі здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), відповідно до ст. 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 164-5 КУпАП зберігання або транспортування алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, на яких немає належним чином розміщених марок акцизного збору, або з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного збору посадовими особами підприємств-виробників, імпортерів і продавців цих товарів тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких алкогольних напоїв або тютюнових виробів.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми, колегія суддів зазначає, що за порушення вимог Закону № 481/95-ВР встановлено два різні види юридичної відповідальності, яка застосовується до різних суб`єктів: фінансова відповідальність - до суб`єктів господарювання, адміністративна відповідальність - до посадових осіб підприємств-виробників, імпортерів і продавців цих товарів.

Отже, відповідальність фізичної особи, передбачена КУпАП, та відповідальність суб`єкта господарювання, передбачена ПК України, Законом № 481/95, Законом № 265/95-ВР, є різними за своєю правовою природою, порядок та підстави притягнення до яких реалізуються окремими процедурами, врегульованими різними нормативно-правовими актами.

Колегія суддів зазначає, що будь-яких інших доводів апелянтом не наведено та доказів на спростування встановлених обставин справи не подано, а судом таких не здобуто.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних доказів на спростування виявлених порушень.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 380/13471/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М.А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року.