Справа № 380/3930/25
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 380/3930/25 пров. № А/857/23722/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.,

Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Брильовський Р.М.), ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Львові 14 травня 2025 року у справі № 380/3930/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

28.02.2025 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, просила

- визнати протиправним та скасувати Рішення від 24.01.2025 № 67 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу період роботи з 25.10.1996 по 31.12.2003;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу період роботи з 25.10.1996 по 21.11.2016 на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 16.01.2025 (з дня звернення за призначенням пенсії) ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком на пільговий умовах.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.01.2025 № 67 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.10.1996 по 31.12.2003 та зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.10.1996 по 21.11.2016 на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. Суд першої інстанції вказав, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене, як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або №2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №1 або №2. Суд першої інстанції зазначив що позивач, звертаючись до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, подала всі можливі документи з місць роботи, які підтверджують факт перебування на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці протягом повного робочого дня, а також підтвердження того, що займана посада віднесена до Списку № 2 та дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Також суд першої інстанції вказав, що не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам. Суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, із врахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу та період роботи відповідно до записів трудової книжки.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що записи в трудовій книжці підтверджують тільки загальний стаж роботи позивача, та вони не містять належні та достатні відомості щодо періодів і характеру виконуваної позивачем роботи та не визначають його право на пенсію на пільгових умовах. Скаржник вказує, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 25.10.1996 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки дата наказу про прийняття виправлена та не завірена належним чином. Скаржник зазначає, що до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховані періоди роботи згідно з довідкою № 1194/1/367ОПС від 20.12.2024, оскільки не правильно зазначено посилання на Списки професій згідно постанов Кабінету Міністрів України чинними на період роботи особи, не повністю зазначено підставу видачі довідки, відсутні дані відпустки та відсутні переліки атестованих посад до наданих наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці 15.02.2011 та 05.10.2015. Скаржник зауважує, що відповідачем було прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з відсутністю необхідних документів. Також вказує, що відповідно до чинного законодавства відповідач не має повноважень на здійснення будь - яких інших перерахунків позивачу, у тому числі за рішенням суду, оскільки позивач не перебуває на обліку у нього та не проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась у Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіального призначення та перерахунку пенсії органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.01.2025 № 67 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно з пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідних документів. До страхового стажу не враховано періоди роботи: - з 25.10.1996 по 31.12.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.08.1987 оскільки дата наказу про прийняття виправлена та не завірена належним чином; - не зарахуванням до пільгового стажу період згідно довідки № 1194/1/367ОПС від 20.12.2024, оскільки не правильно зазначено посилання на Списки професій згідно постанов Кабінету Міністрів України чинними на період роботи особи, відсутні переліки атестованих посад до наданих наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці з 15.02.2011 та 05.10.2015 років.

У вказаному рішенні підтверджено страховий стаж 37 років 02 місяці 25 днів.

Вважаючи дії Управління щодо відмови у призначенні пенсії протиправними, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах (пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV).

Так, в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.01.2025 № 67 вказано, що страховий стаж позивача становить 37 років 02 місяці 25 днів, пільговий стаж відсутній.

При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи з 25.10.1996 по 31.12.2003 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дата наказу про прийняття виправлена та не завірена належним чином.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вимоги до ведення та заповнення трудових книжок працівників вимоги до ведення та заповнення трудових книжок працівників у вказаний період визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6. Інструкції №58 встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інш. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (пункт 2.9 Інструкції №58).

Водночас, згідно з пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи.

Вказане узгоджується з сталою та послідовною правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 31 січня 2025 року у справі №120/8471/23.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Вказана трудова книжка містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи, доказів, на підтвердження недостовірність таких записів, відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

В свою чергу, позивач, окрім трудової книжки, надала Довідку про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 20.12.2024 № 1194/1/367 ОПС, згідно з якою ОСОБА_1 працювала повний робочий день у військовій частині НОМЕР_3 і за період 25.10.1996 по 21.11.2016 виконувала постійну роботу з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміській телефонній станції вузла зв`язку з цілодобовою дією за професією, посадою телефоніст міжміського телефонного зв`язку міжміської телефонної станції вузла зв`язку. Також зазначено, що посада передбачена Списком 2, розділ XXIX, код КП 095. Підстава - постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36. Вказано, що умови та характер робіт за весь період не змінювався.

Довідка видана за підписами командира, начальника відділу кадрів, в.о. помічника командира з фінансово-технічної роботи.

Отже, наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 25.10.1996 по 31.12.2003.

Щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи згідно довідки №1194/1/367ОПС від 20.12.2024, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (пункт 20 вказаного Порядку).

Таким чином, аналіз наведених норм вказує на те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників приймаються за відсутності відомостей у трудовій книжці або за відсутності самої трудової книжки.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.09.2022 у справі №560/1399/19.

Факт роботи позивача у спірні періоди на посаді, яка відносяться до Списку №2, підтверджується відомостями трудової книжки позивача.

Так, відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку № 383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Разом з цим, Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за №442, яким передбачено, що відповідно до статті 13 Закону №1788-XII пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених відповідною постановою Кабінету Міністрів України, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Абзацом 2 пункту 4 вказаного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно з пунктом 10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові та безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. При цьому, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списків №№1, 2, робоче місце по якій підлягає атестації відповідно до зазначеного Порядку, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. Контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі уповноважених органів, а не працівник.

Суд апеляційної інстанції враховує правові висновки, сформовані у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19.02.2020, згідно з якими особи, зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, на підприємствах, у котрих з вини власника не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах списком №2.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 липня 2025 року у справі №420/34524/23 формальні недоліки в організації атестації не можуть покладати негативні наслідки на працівника, який не має повноважень щодо її ініціювання, проведення чи контролю. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а вказав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

За наявності зазначених документів та вказаного нормативного регулювання, пенсійний орган не був позбавлений можливості витребувати додаткові документи, для з`ясування усіх обставин щодо трудової діяльності (роботи) для об`єктивного вирішення поданої заяви про перерахунок пенсії.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах у період, вказаний у довідці №1194/1/367ОПС від 20.12.2024, затверджувались Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. №162 (до 16.01.2003), Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. №36 (до 24.06.2016), Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461.

Посада телефоністів міжміського телефонного зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією передбачено у Списках №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. №162 та Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. №36, однак у Списку №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 така посада відсутня.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що до стажу роботи на роботах із важкими та шкідливими умовами праці за Списком № 2 належить зарахувати періоди роботи позивача з 25.10.1996 по 24.06.2016 на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24.01.2025 № 67 про відмову у призначенні пенсії є протиправним, однак належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 25.10.1996 по 31.12.2003, до пільгового стажу - період роботи з 25.10.1996 по 24.06.2016 на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку, що дає право на призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника щодо неналежності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області як суб`єкта призначення пенсії на пільгових умовах з врахуванням такого.

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 встановлено, що після реєстрації заяви та сканування поданих документів засобами відповідного програмного забезпечення структурний підрозділ органу Пенсійного фонду, визначений за принципом екстериторіальності, формує електронну пенсійну справу та здійснює всі необхідні дії щодо її опрацювання.

Отже, саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, який визначено за принципом екстериторіальності та який фактично вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, є належним суб`єктом виконання обов`язку щодо проведення повторного розгляду документів та прийняття рішення відповідно до вимог законодавства.

У спірному випадку таким органом є Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що аналогічний підхід неодноразово підтримано Верховним Судом. Так, у постановах від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22, від 24.05.2024 у справі № 460/17257/23 та від 18.09.2024 у справі № 240/6201/23 Верховний Суд дійшов висновку, що дії зобов`язального характеру мають вчиняти саме ті територіальні органи Пенсійного фонду України, які за принципом екстериторіальності здійснювали розгляд заяви та формування електронної пенсійної справи.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано та правильно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи частково не відповідають, що має наслідком часткового скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову частково.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року скасувати в частині зарахування періодів роботи ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.10.1996 по 31.12.2003 та зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.10.1996 по 24.06.2016 на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року у справі №380/3930/25 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний