Справа № 160/12358/25
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

20 лютого 2026 року

м. Київ

справа №160/12358/25

адміністративне провадження № К/990/5259/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Чиркіна С.М., суддів: Берназюка Я.О., Стародуба О.П., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі № 160/12358/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління ПФУ у Львівській області, а саме: рішення Головного управління ПФУ у Львівській області від 27.01.2025 року №34 про відмову йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав не підтвердження пільгового стажу;

зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати йому періоди роботи, а саме:

- з 17.08.1988 року (наказ № 2 від 03.08.1988 року) по 05.11.1988 року (наказ № 2 від 09.11.1988 року) - Великоанадольський вогнетривкий комбінат на посаді «машиніст екскаватора каолінової копальні 4 розряду»;

- з 05.02.1991 року (наказ № 7 від 24.01.1991 року) по 01.12.1993 року (наказ №152к від 01.12.1994 року) - Великоанадольський вогнетривкий комбінат на посаді «помічник машиніста екскаватора каолінової копальні 4 розряду»;

- з 01.12.1993 року (наказ № 153к від 01.12.1993 року) по 21.03.1994 року (наказ №191 від 18.03.1994 року) - Великоанадольський вогнетривкий комбінат на посаді «помічник машиніста екскаватора каолінової копальні 4 розряду по переводу»;

- з 11.04.1994 року (наказ № 69к від 11.04.1994 року) по 27.05.1994 року (наказ №103 від 27.05.1994 року) - шахта Південнодонбаська № 1 на посаді «учня гірника підземний з повним робочим днем у шахті»;

- з 27.05.1994 року (наказ № 103 від 27.05.1994 року) по 19.11.1996 року (наказ №225к від 19.11.1996 року) - шахта Південнодонбаська №1 на посаді «гірника по підземний роботам 3 розряду з повним робочим днем у шахті»;

- з 19.11.1996 року (наказ №225к від 19.11.1996 року) по 19.11.1997 року (наказ №229к від 25.11.1997 року) - шахта Південнодонбаська № 1 на посаді «прохідник 4 розряду підземний з повним робочим днем у шахті»;

- з 02.02.1998 року (наказ № 157к від 02.02.1998 року) по 07.05.1998 року (наказ №725к від 13.05.1998 року) - Державна холдингова компанія «Донвугілля» шахта «Південнодонбаська» № 3 на посаді «гірника підземний з ремонту гірських виробок 3 розряду з повним робочим днем у шахті»;

- з 15.09.1999 року (трудова угода № 174 від 09.09.1999 року) по 15.12.1999 року (трудова угода № 174 від 09.09.1999 року) - Великоанадольский вогнетривкий комбінат на посаді «садчик в вогнетривкому цеху № 2 за договором цивільно-правового характеру»;

- з 16.12.1999 року (наказ № 136 від 03.12.1999 року) по 24.07.2000 року (наказ № 91 від 30.08.2000 року) - Великоанадольський вогнетривкий комбінат на посаді «пресувальник 1 розряду в вогнетривкому цеху № 2»;

- з 25.07.2001 року (наказ № 465к від 24.07.2001 року) по 27.12.2001 року (наказ №770к від 26.12.2001 року) - Великоанадольський вогнетривкий комбінат на посаді «пресувальник вогнетривких виробів в вогнетривкому цеху № 1 по 1 розряду»;

- з 27.12.2001 року (наказ № 770к від 26.12.2001 року) по 01.05.2002 року (наказ №173к від 24.05.2002 року) - Великоанадольський вогнетривкий комбінат на посаді «машиніст екскаватора каолінової копальні 5 розряду»;

- з 21.09.2002 року (наказ № 315п від 20.09.2002 року) по 22.03.2006 року (наказ від 22.03.2006 року №94п) - Великоанадольське відкрите акціонерне товариство вогнетривкий комбінат на посаді «машиніст екскаватора каолінового рудника 5 розряду»;

- з 12.04.2006 року (наказ № від 12.04.2006 року) по 24.04.2007 року (наказ №77к від 24.04.07 року) - ВП «Ш/у «Південнодонбаська №1» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» на посаді «прохідник 4 розряду підземний з повним робочим днем у шахті на УПР-1»;

- з 24.04.2007 року (наказ №77к від 24.04.2007 року) по 23.06.2008 року (наказ №119к від 25.06.2008 року) - ВП «Ш/у «Південнодонбаська № l» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» на посаді «прохідник 5 розряду підземний з повним робочим днем у шахті»;

- з 14.07.2008 року (наказ № 936к від 14.07.2008 року) по 07.10.2008 року (наказ №1348к від 07.10.2008 року) - ОП «Шахта «Південнодонбаська № 3» ГП «Донецька вугільна енергетична компанія» на посаді «прохідник підземний 4 розряду з повним робочим днем у шахті»;

- з 07.10.2008 року (пр.№ 1348к від 07.10.08 року) по 09.06.2010 року (наказ №559к від 09.06.2010 року) - ОП «Шахта «Південнодонбаська № 3» ГП «Донецька вугільна енергетична компанія» на посаді «прохідник підземний 5 розряду з повним робочим днем у шахті»;

- з 02.09.2010 року (наказ № 91-ПР/10 від 02.09.2010 року) по 13.12.2010 року (наказ № 107-ПРВ/10 від 13.12.10 року) - Відкрите акціонерне товариство Великоанадольський вогнетривкий комбінат на посаді «формувальник вогнетривких виробів у вогнетривкому цеху № 2»;

- з 13.12.2010 року (наказ від 13.12.2010 року № 107-ПРВ/10) по 07.09.2011 року (наказ від 07.09.2011 року № 171-УВ/11) - Відкрите акціонерне товариство Великоанадольський вогнетривкий комбінат на посаді «машиніст екскаватора на каоліновій рудник» до його пільгового стажу роботи, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 20.01.2025 року;

зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати йому періоди роботи, а саме:

- з 01.12.1993 року (наказ № 153к від 01.12.1993 року) по 21.03.1994 року (наказ №191 від 18.03.1994 року) - Великоанадольський вогнетривкий комбінат на посаді «помічник машиніста екскаватора каолінової копальні 4 розряду по переводу»;

- з 03.08.1998 року (наказ № 39/к від 03.08.1998 року) - по 13.09.1999 року (наказ №42/к від 13.09.1999 року) - Волновахский райводоканал на посаді «слюсар водопровідних мереж 3 розряду на дільниці № 4 смт. Владимировка», до його страхового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 20.01.2025 року.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.01.2025 року №34 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2025 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоду роботи з 01.12.1993 р. по 21.03.1994 р. та з 03.08.1998 р. по 13.09.1999 р. згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 22.08.1988 р. та зарахувавши періоди роботи до пільгового стажу з 17.08.1988 р. по 05.11.1988 р., з 05.02.1991 р. по 01.12.1993 р., з 01.12.1993 р. по 21.03.1994 р., з 11.04.1994 р. по 27.05.1994 р., з 27.05.1994 р. по 19.11.1996 р., з 19.11.1996 р. по 19.11.1997 р., з 02.02.1998 р. по 07.05.1998 р., з 15.09.1999 р. по 15.12.1999 р., з 16.12.1999 р. по 24.07.2000 р., з 25.07.2001 р. по 27.12.2001 р., з 27.12.2001 р. по 01.05.2002 р., з 21.09.2002 р. по 22.03.2006 р., з 12.04.2006 р. по 24.04.2007 р., з 24.04.2007 р. по 23.06.2008 р., з 14.07.2008 р. по 07.10.2008 р., з 07.10.2008 р. по 09.06.2010 р., з 02.09.2010 р. по 13.12.2010 р., з 13.12.2010 р. по 07.09.2011 р., з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 05.02.2026 надійшла касаційна скарга ГУ ПФУ у Львівській області, у якій скаржник просить скасувати рішення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі № 160/12358/25 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбачених статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановлено, що скаржником вказано підставою касаційного оскарження підпункт «в» пункту 2 частини 5 статті 328 цього Кодексу, оскільки за твердженням останнього дана справа становить значний суспільний інтерес.

Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини 5 зазначеної норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Згідно пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу, справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини 4 статті 12 КАС України, виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Варто зауважити, що предмет спору у цій справі та критерії, визначені пунктом 3 частини 6 статті 12 КАС України, а також факт того, що дана справа не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження (частина 4 статті 12 КАС України), дають підстави стверджувати, що вказану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності.

Як зазначено вище, процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою для відкриття касаційного провадження відповідач зазначає підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке становить значний суспільний інтерес.

Твердження скаржника про те, що справа має значний суспільний інтерес, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.

Отже, наведені посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер і не можуть вважатися винятковими.

Скаржник лише формально покликається на пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, однак не зазначає конкретних підстав касаційного оскарження, та в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Також, Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, установлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Крім того, щодо застосування норм Закону №1058-IV і Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у питанні про наявність в органу Пенсійного фонду України правових підстав для не врахування до трудового стажу для призначення пенсії за віком періодів трудової діяльності з мотиву недоліків в оформленні трудової книжки Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, від 10.10.2019 у справі № 234/4585/17, від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а, від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 висловив висновки про те, що:

- « формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.»;

- «неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, в тому числі і щодо вирішення питання призначення пенсії за віком.»;

- « недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи…»;

- « не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці.».

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини 5 статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

У підсумку Верховний Суд зауважує, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі № 160/12358/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді Я.О. Берназюк

О.П. Стародуб