Справа № 160/37548/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Керівника Криворізької центральної окружної прокуратури Рижкова Олега Валентиновича до Лозуватської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
31.12.2025 Керівник Криворізької центральної окружної прокуратури Рижков Олег Валентинович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах держави до Лозуватської сільської ради (далі відповідач), у якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою суду від 02.01.2026 відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Адміністративний позов з додатками та копія ухвали від 02.01.2026 отримані відповідачем в системі «Електронний суд» 31.12.2026 та 02.01.2026 відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 7 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Пунктом 1 ч. 6 ст. 23 Закону №1697-VIІ передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).
За приписами ч.ч. 3-5 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
На думку суду, звертаючись до суду в інтересах держави, у позовній заяві прокурор обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР).
Частиною 2 ст. 2 зазначеного Закону визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Частиною 1 ст. 10 Закону №280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно приписів ст. 25 Закону №280/97-ВР сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
За змістом ст. 60 Закону №280/97-ВР територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме та нерухоме майно.
Підставою набуття права комунальної власності є передача майна комунальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом (частина друга).
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування, та розпорядження об`єктами права комунальної власності (частина п`ята).
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад, передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частина восьма).
З огляду на системний зміст наведених норм, орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями щодо вирішення питань у сфері управління майном, яке перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад.
- Гребля («Гребля земляна»): тип, конструкція: земляна, насипна; матеріал: суглинок; за конструктивними параметрами: ширина по гребеню: 28,50-4,50 м; довжина: 381,00 м; максимальна висота: 4,76 м; закладання укосів: верхового: 1:1,7, низового: 1:2,3; кріплення укосів: верхового: задернований, низового: задернований; наявність та конструктивні параметри переїзду, розташованого на греблі: проїжджа, з грунтовим покриттям; відмітка гребеня, БС: 65,64;
- Водоскидна споруда («Трубчатий водоскид»): тип: трубчатий водоскид; матеріал: залізобетон, сталь; конструктивні параметри: вхідний оголовок: вхідний оголовок трапецеїдальний в плані з відкрилками із залізобетону шириною по дну 10,17-8,22 м, довжиною 1,34 м; водопровідна частина: труба із залізобетону діаметром 1000 мм, довжиною 5,96 м в дві нитки та сталева труба діаметром 1000 мм, довжиною 6,20 м в чотири нитки; вихідний оголовок: вихідний оголовок трапецеїдальний в плані з відкрилками із залізобетону шириною по дну 9,00-7,34, довжиною 1,90 м; спосіб регулювання: нерегульований; пропускна здатність водоскидної споруди: 6,24 м3/с;
- Відвідний канал («Водовідвідний канал»), тип: відкритий, у земляному руслі без кріплення; матеріал: суглинок; довжина: 268,00 м; ширина по дну: 35,40- 11,50 м; кріплення: задерновано; пропускна здатність: 40,75 м3/с.
У п. 3 вказаного договору №31 зазначено, що згідно паспорту водного об`єкту ставка на півдні розташований об`єкт інфраструктури (гребля):
- Гребля («Гребля земляна»): тип, конструкція: земляна, насипна; матеріал: суглинок; за конструктивними параметрами: ширина по гребеню: 28,50-4,50 м; довжина: 381,00 м; максимальна висота: 4,76 м; закладання укосів: верхового: 1:1,7, низового: 1:2,3; кріплення укосів: верхового: задернований, низового: задернований; наявність та конструктивні параметри переїзду, розташованого на греблі: проїжджа, з грунтовим покриттям; відмітка гребеня, БС: 65,64;
- Водоскидна споруда («Трубчатий водоскид»): тип: трубчатий водоскид; матеріал: залізобетон, сталь; конструктивні параметри: вхідний оголовок: вхідний оголовок трапецеїдальний в плані з відкрилками із залізобетону шириною по дну 10,17-8,22 м, довжиною 1,34 м; водопровідна частина: труба із залізобетону діаметром 1000 мм, довжиною 5,96 м в дві нитки та сталева труба діаметром 1000 мм, довжиною 6,20 м в чотири нитки; вихідний оголовок: вихідний оголовок трапецеїдальний в плані з відкрилками із залізобетону шириною по дну 9,00-7,34, довжиною 1,90 м; спосіб регулювання: нерегульований; пропускна здатність водоскидної споруди: 6,24 м3/с;
- Відвідний канал («Водовідвідний канал»), тип: відкритий, у земляному руслі без кріплення; матеріал: суглинок; довжина: 268,00 м; ширина по дну: 35,40-11,50 м; кріплення: задерновано; пропускна здатність: 40,75 м3/с. Відповідно до п.п. 1, 7 Договору оренди вищевказану земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (ставком) надано у платне користування терміном на 15 років. Згідно із п.8 вказаного Договору оренди орендна плата за користування земельною ділянкою складає 54 100 грн., за використання водного об`єкту складає 11 651,90 грн. на рік.
Вказаний договір оренди не містить умов передачі гідротехнічних споруд у користування та розмір орендних платежів за їх використання.
У травні 2023 року Кабінетом Міністрів України схвалено Стратегію розвитку рибної галузі, яка передбачає збереження та збільшення чисельності водних біоресурсів, спрямованість на Європейський зелений курс та перезапуск галузі рибного господарства.
Враховуючи стратегічну важливість розвитку галузі, у листопаді 2023 року з метою унормування оренди гідротехнічних споруд для цілей аквакультури та на виконання закону України «Про аквакультуру» Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок надання в користування на умовах оренди гідротехнічних споруд для цілей аквакультури, Порядок надання в користування на умовах оренди гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми, Типовий договір користування на умовах оренди гідротехнічною спорудою для цілей аквакультури та Типовий договір користування на умовах оренди гідротехнічною спорудою рибогосподарської технологічної водойми.
Необхідність укладення договору оренди гідротехнічних споруд для цілей аквакультури визначається положеннями ст. 14-1 Закону України «Про аквакультуру».
Разом з тим, відсутність на балансі та у власності зазначених гідроспоруд вказує на відсутність укладеного договору оренди гідротехнічних споруд та як наслідок на безоплатність користування ними.
На виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.04.2021 «Про заходи державної регіональної політики на підтримку децентралізації влади», введеного в дію Указом Президента України від 29.04.2021 №180/2021, за результатами проведення у 2021 році інвентаризації водних об`єктів, лісових ресурсів, об`єктів державної та комунальної власності, що знаходяться на території територіальних громад, при виявленні безхазяйних гідротехнічних споруд на водних об`єктах, орган місцевого самоврядування, на території якого знаходяться дані об`єкти, з метою впорядкування обліку комунального майна територіальної громади, мав прийняти рішення про взяття на облік безхазяйних гідротехнічних споруд на водних об`єктах.
Відповідачем не спростовано, що протягом тривалого часу органом місцевого самоврядування, Лозуватською сільською радою, не вжито заходів щодо взяття на облік вказаних гідротехнічних споруд.
В листі вказано, що у зв`язку з тим, що власника/балансоутримувача вищевказаної гідротехнічної споруди не встановлено, Лозуватською сільською радою буде проведено обстеження гідроспоруди та ініційовано процедуру визнання об`єкта безхазяйним майном в порядку передбаченим чинним законодавством
Листом Лозуватської сільської ради від 23.12.2025 за вих. №4461/0/2-25 повідомлено, що заходи щодо набуття права власності на вказані гідроспоруди чи їх взяття на облік як безхазяйного майна не вживалися.
Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом (ст. 329 ЦК України).
Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.
За частиною 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. До таких речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення - житлові будинки, будівлі, споруди тощо (ч. 1 ст. 181 ЦК України).
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
За визначенням ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону).
Частиною 1 ст. 5 Закону №1952-IV визначається необхідність державної реєстрації споруд, а також їх окремих частин.
Отже, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Виключенням є споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, перелічені у ч. 4 ст. 5 Закону №1952-IV, зокрема магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.
Крім того, відповідно до пункту 2.7 «Методичних рекомендацій стосовно об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації», затверджених протоколом колегії Державної реєстраційної служби України від 11.12.2012 за №3, до об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, належать споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій.
До гідротехнічних споруд відносяться: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.
Взяття на облік безхазяйного нерухомого майна проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 14 ст. 18 Закону).
Таким чином, процедура, передбачена ст. 335 ЦК України складається з декількох послідовних етапів, у зв`язку з чим для визнання судом безхазяйної нерухомої речі комунальною власністю орган місцевого самоврядування, на території якого розміщено відповідне майно, зобов`язаний:
1) у порядку, визначеному ч. 14 ст. 18 Закону та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, подати до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, заяву про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік; Положеннями Порядку №1127 встановлено процедуру проведення державної реєстрації, зокрема, п.5. передбачає, що взяття на облік безхазяйного нерухомого майна проводиться у день прийняття відповідної заяви. Пункт 82 передбачає, що взяття на облік безхазяйного нерухомого майна здійснюється за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса в установленому для державної реєстрації прав порядку з урахуванням особливостей, визначених пунктами 83-88 цього Порядку. Відповідно до п. 5 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141, заяви у сфері державної реєстрації прав формуються та/або реєструються у базі даних заяв з присвоєнням програмними засобами ведення Державного реєстру прав кожній окремій заяві реєстраційного номера та фіксуванням дати і часу реєстрації.
Таким чином, прийняття заяви про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна підтверджується її реєстрацією в базі даних заяв Державного реєстру прав з автоматичним присвоєнням відповідного номеру в базі даних заяв;
2) після взяття нерухомої безхазяйної речі на облік та внесення відповідних даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно забезпечити публікування в друкованих засобах масової інформації оголошення про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік;
3) після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі звернутися до суду з належно оформленою заявою про визнання безхазяйної нерухомої речі комунальною власністю.
Наведені етапи реалізації цих повноважень органом місцевого самоврядування вказують на те, що заява про визнання безхазяйної нерухомої речі комунальною власністю подається в порядку окремого провадження за правилами ст. 330 ЦПК України тільки в разі, якщо цей об`єкт вже перебуває на обліку як безхазяйне майно й оголошення про зазначені обставини опубліковано в друкованому засобі масової інформації не менше року тому.
Питання необхідності державної реєстрації гідротехнічної споруди потребує дослідження правової природи вжитого у Законі терміну - «споруди», та можливості його поширення на греблю, водоскидну споруду та відвідний канал.
Нормативно-правове регулювання містить різні визначення терміну «споруда».
У чинному з 01.01.2024 Класифікаторі будівель і споруд НК 018:2023, затвердженому наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 №3573 (далі - НК 018:2023), використовуються терміни, визначені Європейським класифікатором типів споруд, а саме: споруди - структури, пов`язані із землею, які створені з будівельних матеріалів і комплектуючих та/або для яких виконуються будівельні роботи.
Також Національний стандарт №2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1442, містить положення про те, що споруди - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тонелі, естакади, мости тощо).
Низкою інших нормативних актів гідротехнічні споруди визначені як споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби із шкідливою дією вод (Мінтранс, наказ «Про затвердження Положення про організацію та порядок здійснення державного технічного нагляду за судноплавними гідротехнічними спорудами та гідротехнічними спорудами портів, суднобудівних та судноремонтних заводів, що перебувають в експлуатації» від 20.11.2003 №906; Мінтранс, наказ «Про затвердження Правил технічної експлуатації річкових портових гідротехнічних споруд» від 29.03.2004 №251; Міністерство з питань житлово-комунального господарства України, наказ «Про затвердження форми звітності №1-ізт (річна) Звіт про інженерний захист територій населених пунктів та Інструкції щодо її заповнення» від 22.03.2010 №76; Міністерство надзвичайних ситуацій України, наказ «Про затвердження Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах» від 03.04.2012 № 661, інш.).
Термін «гідротехнічні споруди» вживається у Додатку А до ДБН В.2.4-3:2010 Гідротехнічні, енергетичні та меліоративні системи і споруди, підземні гірничі виробки. Гідротехнічні споруди. Основні положення (далі - ДБН В.2.4-3:2010). Це споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод.
Схожий термін використано у п. 1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах, затверджених наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 03.04.2012 №661 (далі - Правила №661): гідротехнічна споруда - інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод.
У ДК 018-2000 серед видів споруд також виділяються інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та т. ін.
Як зазначено у Класифікаторі, інженерні споруди класифікуються в основному за інженерним задумом, що визначається цільовим призначенням об`єкта.
До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін.
За класом 2152 Національного класифікатора України 018:2023 клас дамби, яка належить до інженерних споруд, включає дамби, греблі та подібні водоутримуючі споруди будь-якого призначення: гідроенергетика, зрошення, регулювання стоку, захист від паводків. Цей клас включає також: - загати, споруди берегоукріплення.
Також у ст. 1 Закону України від 18.09.2012 №5293-VI «Про аквакультуру» надано визначення поняттю гідротехнічних споруд, земляної греблі: гідротехнічні споруди для цілей аквакультури - об`єкти нерухомого майна державної або комунальної власності або власник яких невідомий чи його неможливо встановити на підставі даних, документів та/або інформації з відповідних державних реєстрів (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод та розташовані на водних об`єктах, наданих у користування на умовах оренди для цілей аквакультури. земляна гребля - земляна споруда, що побудована для створення штучної водойми шляхом ділення водотоку на верхній та нижній б`єфи та зосередження води у верхньому б`єфі.
Таким чином, термін «гідротехнічна споруда» пов`язаний з конкретним функціональним об`єктом (конструкцією), є узагальнюючою назвою споруд, що використовуються на водних ресурсах, основним же є термін «споруда».
Гребля, водоскидна споруда та відвідний канал є видами гідротехнічних та інженерних споруд, не належать до будівель та приміщень, проте за інженерним задумом розміщуються на земельній ділянці, призначеній для спеціальних технічних функцій, пов`язаних з використовуванням водних ресурсів, зокрема для запобігання шкідливій дії вод. Переміщення таких споруд призводить до втрати їх призначення.
Отже, як інженерні (гідротехнічні) споруди, такі як гребля, водоскидна споруда та відвідний канал не є частинами чи приналежністю головної речі, не включені до переліку споруд, передбачених ч. 4 ст. 5 Закону №1952-IV.
Тому гребля, водоскидна споруда та відвідний канал належать до нерухомого майна, щодо якого має проводитися державна реєстрація прав.
Аналогічна позиція щодо віднесення дамби, земляної греблі та водоскидної споруди до інженерних (гідротехнічних) споруд та щодо їх належності до нерухомого майна, щодо якого має проводитися державна реєстрація прав викладена Верховним Судом у постанові від 05.03.2024 у справі №300/3657/22 щодо дамби (п.п 34-36) та у постанові Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №460/3537/21 щодо земляної греблі та водоскидної споруди.
Однак, на даний час право власності на вищевказані гідротехнічні споруди ні за ким не зареєстровано, тобто вони мають ознаки безхазяйності.
При цьому, саме Лозуватська сільська рада є, в даному випадку, уповноваженим органом місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо взяття на облік безхазяйного майна, в тому числі гідротехнічних споруд, розташованих на території Лозуватської сільської територіальної громади, та подальшого оформлення права комунальної власності на них.
Верховний Суд у постанові від 05.03.2024, справа №300/3657/22 зробив висновок, що «Як інженерна (гідротехнічна) споруда, дамба не є частиною чи приналежністю головної речі, не включена до переліку споруд, передбачених ч. 4 ст. 5 Закону №1952-IV. Тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що дамба належить до нерухомого майна, щодо якого має проводитися державна реєстрація прав» (п. 36 постанови).
У постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі №340/5914/21, в якій, зокрема розглядалося питання права прокурора на звернення до суду для захисту інтересів держави у сфері збереження водних об`єктів для загального та спеціального водокористування, а також запобігання виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних з неналежною експлуатацією гідротехнічної споруди, забезпечення безаварійного пропуску льодоходу, попередження повеней та паводків на водних об`єктах, Верховний Суд зазначив: «водні об`єкти є важливою частиною екосистеми та елементом довкілля, що забезпечує існування людей, тваринного і рослинного світу. Для належного використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту відповідних територій від шкідливого впливу вод на водних об`єктах усіх форм власності можуть зводитися гідротехнічні споруди; забезпечення безаварійності та безперебійності експлуатації таких споруд є завданням власників або користувачів водних об`єктів, на яких розміщена гідротехнічна споруда. На цій підставі колегія суддів доходить висновку про те, що не взяття на баланс гідротехнічної споруди водного об`єкта - водосховища площею 88,1212 га, розташованого на річці Мала Вись, невжиття заходів щодо охорони та збереження гідротехнічної споруди, може спричинити виникнення аварій та інших надзвичайних ситуацій, у тому числі повеней, зумовлених шкідливою дією вод. Зазначене може свідчити про наявність загрози заподіяння шкоди інтересам держави у сфері запобігання виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних з неналежною експлуатацією гідротехнічної споруди, забезпечення безаварійного пропуску льодоходу, попередження повеней та паводків на водних об`єктах».
На вказані запити Лозуватська сільська рада повідомила листами від 21.10.2025 та від 23.12.2025 про те, що заходи щодо набуття права власності на безхазяйні гідротехнічні споруди Лозуватська сільська рада не вживала.
Визначаюсь з належним способом правового захисту, суд зазначає, що згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Згідно зі ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність, несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, за сукупністю наведених обставин та враховуючи наявність письмових доказів, що підтверджують наведені прокурором доводи у позовній заяві та виходячи з системного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський