Справа № 160/35018/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника Бровка Олександра Олеговича до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-3: Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня №16 Дніпровської міської ради, відповідача-4: Військово-лікарської комісії комунального підприємства Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
09.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 09.12.2025 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Бровка Олександра Олеговича до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-3: Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня № 16 Дніпровської міської ради, в якій представник позивача з урахування заяви про уточнення позовних вимог просить суд:
- визнати протиправним та скасувати висновок Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі комунального підприємства Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради від 30.11.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано придатним до військової служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) №184 від 30.11.2025 року в частині призову та направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для проходження військової служби за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 );
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зі списків особового складу військової частини військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 затриманий невідомими особами, після чого доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він пройшов ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня №16 Дніпровської міської ради, після чого позивача направлено до військової частини НОМЕР_1 . Невідомі співробітники РТЦК разом без працівників патрульної поліції ГУНП в Дніпропетровській області фактично затримали та доставили позивача до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_6 , після чого зв`язок з позивачем втрачено. Під час затримання позивача, у останнього знаходилась дома одна семирічна дитина, однак це не вплинуло на прийняте рішення співробітниками які проводили затримання позивача. З метою з`ясування обставин адвокат позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 з адвокатським запитом з метою отримати інформацію щодо проходження ВЛК позивачем, підстави його затримання та доставлення, а також до якої військової частини позивача мобілізовано. Від відповідача-1 на запит дружини позивача надано відповідь, в якій повідомили, що позивача мобілізовано та направлено до в/ч НОМЕР_1 . На підставі отриманої інформації, адвокат позивача звернувся до в/ч НОМЕР_1 з метою дізнатись інформацію, чи взято позивача до особового складу військової частини. Відповідач-2 проігнорував адвокатський запит та не надав жодної відповіді станом на момент пред`явлення позову. На думку представника позивача, службові особи ІНФОРМАЦІЯ_7 у АДРЕСА_1 не наділені повноваженнями на затримання, привід і позбавлення волі будь-яких осіб, зокрема військовозобов`язаних. Військовий облік і мобілізація зазначених осіб повинні відбуватись із дотриманням закону. До того ж, ані позивач, ані його адвокат так і не отримали висновку ВЛК та медичної довідки огляду відносно позивача. А тому результат ВЛК невідомий. Неотримання довідки ВЛК прямо протирічить наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі Положення №402). Позивач неочікувано потрапив на ВЛК, при собі медичних документів не мав, копію довідки ВЛК не отримав, то він фактично не мав можливості оскаржити довідку ВЛК, через його миттєве відправлення до військової частини НОМЕР_4 . Отже, є суттєві порушення норм ЗУ про мобілізацію та мобілізаційну політику, ЗУ Про військовий обов`язок та військову службу та Постанови КМУ № 560. Крім того, командування військової частини НОМЕР_4 жодним чином не відреагувало на звернення з письмовим рапортом про проходження необхідного позивачу лікування через загострення хронічних захворювань. Чинне законодавство не дає право суб`єкту владних повноважень діяти усупереч норм, зокрема, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-ХІІ). Тим паче, наразі позивач не притягнутий до адміністративної відповідальності. Відтак, дії та рішення відповідачів щодо позивача не ґрунтуються на Законі, суперечать принципу верховенства права та не узгоджуються із судовою практикою Європейського суду з прав людини.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 10.12.2025 року передана судді Пруднику С.В.
22.12.2025 року від представника військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача-2 зазначив наступне. Позивач був доставлений до військової частини НОМЕР_1 з усіма документами, які були необхідні для його зарахування до списків особового складу військової частини. Як видно зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №252 від 30.11.2025, зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відбулося на підставі: поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_3 (№4022 від 30.11.2025). Позивач вважається призначеними на посади, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення за нормою №1 (каталог) з 01 грудня 2025 року. Встановлено посадовий оклад за посадою, вважається таким, що з 30 листопада 2025 року справи та посаду прийняв. На момент видання спірного наказу від 30.11.2025 ОСОБА_1 являвся військовослужбовцем, як такий, що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Розподіл особового складу (зокрема і з урахуванням даних про право на відстрочку), зазначеного в означеному поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі ОСОБА_1 у військову частину НОМЕР_1 (військовою частиною НОМЕР_1 ) не здійснювався, і здійснюватися не міг через відсутність на те відповідних повноважень. Повноваження представника військової частини, що приймає поповнення, щодо вивчення права на відстрочку такого поповнення при його прийнятті в ІНФОРМАЦІЯ_3 , - законодавчими актами не передбачено. Дії військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідають вимогам п.14 Розділу ІІ, п.п. 2, 5 Розділу V Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 за наслідком розгляду справи №160/2592/23 зазначив що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Тому, можна дійти висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для не видання спірного наказу №252 від 30.11.2025 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду ОСОБА_1 . Після мобілізації виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ №1153/2008. Рішення про призов та про призначення до військової частини вже реалізовані, а тому їхнє скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача. Стосовно зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , то така вимога задоволенню не підлягає також і через те, що позивач не подав доказів того, що він звертався до командира означеної військової частини із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
26.12.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представником зазначено про наступне. Відповідач-2 надав витяг із наказу №252 від 30.11.2025 року, яким зарахував позивача до особового складу, проте не надав та не пояснив підстав його зарахування, з якими документами позивач прибув та не пояснив стан здоров`я та фактичне місцезнаходження позивача. Відповідач-2 надав наказ №252 від 30.11.2025 року, яким включив позивача до складу військової частини та зазначив, що діяв виключно в межах законодавства та не міг виконати вимоги Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яку затверджено наказом Міністерства оборони України від 15.09.2023 № 280 «надалі Інструкція № 280», а тому зарахував позивача до складу військової частини НОМЕР_1 . Проте відповідач-2 не врахував, з якими саме документами до нього поступив позивач та чому поіменний список відповідача-1 є незаконний, з огляду чого, відповідач-2 не мав права направляти особу, без визначених законом документів, яка не оглянута лікарями та її медичні документи не витребуванні, таким чином стан її придатності до військової служби документально не підтверджений, а термін наданої відстрочки не співпадає з терміном закінчення освіти, з огляду строків дії Указу Президента України від 14 січня 2025 року № 27/2025 "Про продовження строку проведення загальної мобілізації", який набрав чинності з 8 лютого 2025 року. Відповідно до п. 85 Постанови №560 - На кожного резервіста та військовозобов`язаного, який призивається на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформляється (заповнюється): військово-обліковий документ; обліково-послужна картка (для рядового та сержантського складу); послужна картка (для офіцерів запасу); особова справа (для офіцерів запасу або осіб, що раніше проходили військову службу за контрактом); довідка з висновком військово-лікарської комісії про придатність до військової служби за станом здоров`я. На підставі даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів або оригіналів, або нотаріально засвідчених копій документів резервіста та військовозобов`язаного до військово-облікового документа вносяться записи про число, місяць та рік народження, освіту, цивільну спеціальність, сімейний стан, військово-облікову спеціальність, прийняття військової присяги на вірність Українському народові. Однак станом на момент подання даної відповіді на відзив, ані позивач, ані його представник, ані Шановний Суд, так і не ознайомились з висновком (довідкою) ВЛК відносно позивача та доданими до нього результатами медичного огляду та результатів аналізів позивача, які визначені у Наказі Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі - Положення №402). До того ж, з огляду відсутності необхідних документів для зарахування позивача до особового складу в/ч НОМЕР_4 , відповідач-2 повинен був відмовити у зарахуванні позивача до складу в/ч. Позивач проходив безліч аналізів та отримав відповідні медичні документи від КНП «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради, де зокрема Позивач має Діагнози: «Хронічний комбінований геморой 3 ст. з частковим випадінням слизової, з частими загостреннями»; «Посттромботичний синдром» (правої нижньої кінцівки), наявність периферичних набряків; «Камені нирки» (N20.0); «Необструктивний хронічний пієлонефрит, пов`язаний з рефлюксом» (N11.0). В анамнезі зафіксовано «Гострий тубулоінтерстиціальний нефрит» (липень 2024) та «Ниркову кольку» (листопад 2024); Часті загострення (гострий нефрит влітку, колька восени) та наявність хронічного пієлонефриту; «Спинний синдром з іррадіацією болю (ішіас)», позитивний симптом Ласега, різкий больовий синдром. Фактично вказані захворювання підпадають під норми ст. ст. 41 б, 42 б, 66 б, 23 б та за вказаних обставин позивач повинен бути визнаний «Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони». Відповідач-2 повинен був відмовити у зарахуванні позивача до особового складу в/ч, з огляду незаконно проведеної процедури мобілізації, яка призвели до відсутності необхідних документів позивача та відсутності підтвердження його стану здоров`я. Зокрема так і незрозуміло, який наразі стан здоров`я позивача та де позивач знаходиться. Отже, представник просить суд адміністративний позов задовольнити повністю.
26.12.2025 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 заперечував щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача-1 зазначив наступне. Посвідчення уповноваженої особи на здійснення перевірки документів за підписом коменданта Дніпровського району Дніпропетровської області, полковника ОСОБА_2 , військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_6 , видані. Військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_6 діяли на підставі наказів коменданта Дніпровського району №3 від 02.01.2024 року, начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 . Так, 30.11.2025 року, військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_6 проводились заходи з оповіщення військовозобов`язаних про необхідність явки до ТЦК та СП для уточнення облікових даних, проходження військово - лікарської комісії, і подальшого призову на військову службу під час мобілізації. В той же день військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_6 проводились заходи з оповіщення військовозобов`язаних та було встановлено особистість ОСОБА_1 , 1979 р. н., шо відмовився пред`явити військово-обліковий документ та паспорт громадянина України. Оскільки гр. ОСОБА_1 , є особою, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації, що свідчать дані з Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів системи «Оберіг» йому про це було повідомлено та запропоновано проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_6 (найближчий до місця події ТЦК) для уточнення облікових даних, та проходження військово-лікарської комісії на транспорті ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_1 дав на це власну згоду. Мобільний телефон, та інші особисті речі весь час залишались при ньому. В той же день, 30.11.2025 року ОСОБА_1 за направленням ІНФОРМАЦІЯ_6 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби (довідка ВЛК №2025-1130-0021-4291-3). Військово-лікарську комісію ОСОБА_1 проходив у комунальному закладі «Міська клінічна лікарня» №16 Дніпровської міської ради. Будь-якого примусу з боку військових в процесі проходження ВЛК, ніколи, ні до кого не застосовувалось. КЗ «МКЛ» №16 Дніпровської міської ради є публічним закладом і кожен в цьому може впевнитись. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 згідно висновку ВЛК визнаний придатним до військової служби під час мобілізації, у встановленому законом порядку не заброньований, а також не має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, прийнято рішення про призов його на військову службу під час мобілізації. З метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення ОСОБА_1 до місця несення служби. У можливості спілкування з працівниками ТЦК, іншими відвідувачами РТЦК, ОСОБА_1 обмежений не був. Будь-яких заходів психологічного чи фізичного впливу з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_6 до ОСОБА_1 не застосовувалось. На думку представника відповідача-1, Військово-лікарська комісія є публічним, загально доступним місцем до якого кожен має вільний доступ. Лікарі, що є членами військово-лікарської комісії є незалежні особи і приймають рішення використовуючи виключно свої знання та професійні навики. Діють в рамках відповідних, нормативно-правових документів. Висновки надані військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 є незалежні, і абсолютно законні.
Відповідач-4: Військово-лікарської комісії комунального підприємства Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 30.11.2025 року, військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_6 проводились заходи з оповіщення військовозобов`язаних про необхідність явки до ТЦК та СП для уточнення облікових даних, проходження військово - лікарської комісії, і подальшого призову на військову службу під час мобілізації. В той же день військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_6 проводились заходи з оповіщення військовозобов`язаних та було встановлено особистість ОСОБА_1 , 1979 р. н., шо відмовився пред`явити військово-обліковий документ та паспорт громадянина України.
Як зазначає у відзиві на позовну заяву представник відповідача-1, оскільки гр. ОСОБА_1 , є особою, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації, що свідчать дані з Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів системи «Оберіг» йому про це було повідомлено та запропоновано проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_6 (найближчий до місця події ТЦК) для уточнення облікових даних, та проходження військово-лікарської комісії на транспорті ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_1 дав на це власну згоду. Мобільний телефон, та інші особисті речі весь час залишались при ньому. В той же день, 30.11.2025 року ОСОБА_1 за направленням ІНФОРМАЦІЯ_6 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби (довідка ВЛК №2025-1130-0021-4291-3). Військово-лікарську комісію ОСОБА_1 проходив у комунальному закладі «Міська клінічна лікарня» №16 Дніпровської міської ради. Будь-якого примусу з боку військових в процесі проходження ВЛК, ніколи, ні до кого не застосовувалось. КЗ «МКЛ» №16 Дніпровської міської ради є публічним закладом і кожен в цьому може впевнитись. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 згідно висновку ВЛК визнаний придатним до військової служби під час мобілізації, у встановленому законом порядку не заброньований, а також не має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, прийнято рішення про призов його на військову службу під час мобілізації. З метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення ОСОБА_1 до місця несення служби. У можливості спілкування з працівниками ТЦК, іншими відвідувачами РТЦК, ОСОБА_1 обмежений не був. Будь-яких заходів психологічного чи фізичного впливу з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_6 до ОСОБА_1 не застосовувалось. На думку представника відповідача-1, Військово-лікарська комісія є публічним, загально доступним місцем до якого кожен має вільний доступ. Лікарі, що є членами військово-лікарської комісії є незалежні особи і приймають рішення використовуючи виключно свої знання та професійні навики. Діють в рамках відповідних, нормативно-правових документів. Висновки надані військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 є незалежні, і абсолютно законні.
У поданій до суду позовній заяві представник позивача стверджує, що що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 затриманий невідомими особами, після чого доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він пройшов ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня №16 Дніпровської міської ради, після чого позивача направлено до військової частини НОМЕР_1 . Невідомі співробітники РТЦК разом без працівників патрульної поліції ГУНП в Дніпропетровській області фактично затримали та доставили позивача до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_6 , після чого зв`язок з позивачем втрачено. Під час затримання позивача, у останнього знаходилась дома одна семирічна дитина, однак це не вплинуло на прийняте рішення співробітниками які проводили затримання позивача. З метою з`ясування обставин адвокат позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 з адвокатським запитом з метою отримати інформацію щодо проходження ВЛК позивачем, підстави його затримання та доставлення, а також до якої військової частини позивача мобілізовано. Від відповідача-1 на запит дружини позивача надано відповідь, в якій повідомили, що позивача мобілізовано та направлено до в/ч НОМЕР_1 . На підставі отриманої інформації, адвокат позивача звернувся до в/ч НОМЕР_1 з метою дізнатись інформацію, чи взято позивача до особового складу військової частини. Відповідач-2 проігнорував адвокатський запит та не надав жодної відповіді станом на момент пред`явлення позову. На думку представника позивача, службові особи ІНФОРМАЦІЯ_7 у АДРЕСА_1 не наділені повноваженнями на затримання, привід і позбавлення волі будь-яких осіб, зокрема військовозобов`язаних. Військовий облік і мобілізація зазначених осіб повинні відбуватись із дотриманням закону. До того ж, ані позивач, ані його адвокат так і не отримали висновку ВЛК та медичної довідки огляду відносно позивача. А тому результат ВЛК невідомий. Неотримання довідки ВЛК прямо протирічить наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі Положення №402). Позивач неочікувано потрапив на ВЛК, при собі медичних документів не мав, копію довідки ВЛК не отримав, то він фактично не мав можливості оскаржити довідку ВЛК, через його миттєве відправлення до військової частини НОМЕР_4 . Отже, є суттєві порушення норм ЗУ про мобілізацію та мобілізаційну політику, ЗУ Про військовий обов`язок та військову службу та Постанови КМУ № 560. Крім того, командування військової частини НОМЕР_4 жодним чином не відреагувало на звернення з письмовим рапортом про проходження необхідного позивачу лікування через загострення хронічних захворювань. Чинне законодавство не дає право суб`єкту владних повноважень діяти усупереч норм, зокрема, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-ХІІ). Тим паче, наразі позивач не притягнутий до адміністративної відповідальності. Відтак, дії та рішення відповідачів щодо позивача не ґрунтуються на Законі, суперечать принципу верховенства права та не узгоджуються із судовою практикою Європейського суду з прав людини.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Військово-лікарської комісії комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня №16 30.11.2025 року визнаний придатним.
30.11.2025 року ОСОБА_1 за направленням ІНФОРМАЦІЯ_6 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби (довідка ВЛК №2025-1130-0021-4291-3), про що зазначено у відзиві на позовну заяву представника відповідача-1.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.11.2025 року №184 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), з набранням чинності Указу Президента України №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами) нижчепойменованих військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до поіменного списку №4022 від 30.11.2025, призвати на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправити до військової частини НОМЕР_1 : 1. Молодший сержант ОСОБА_1 , 1979 р.н. Військово-облікова спеціальність та код згідно з обліком НОМЕР_5 .
Позивач, вважаючи висновок Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі комунального підприємства Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради від 30.11.2025 року та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) №184 від 30.11.2025 року в частині призову та направлення для проходження військової служби за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 протиправними та безпідставними, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, строк дії воєнного стану продовжувався Указами Президента України та діє на даний час.
Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлені Законом України від 21.10.93 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII).
У статті 1 Закону № 3543-XII містяться визначення понять "мобілізація" та "особливий період", відповідно до яких:
мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу; Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 4 Закону № 3543-XII організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частиною п`ятою статті 4 Закону № 3543-XII регламентовано, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Відповідно до статті 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України № 2232-XII від 25.03.92 "Про військовий обов`язок і військову службу" (із змінами) (Закон № 2232-XII.)
Згідно із статтею 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Частина дев`ята статті 1 Закону № 2232-XII визначає такі категорії громадяни України щодо військового обов`язку: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону № 2232-XII).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону № 2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом № 3543-XII.
Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Відповідно до частини третьої вищезазначеної статті під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).
Також, частина шоста статті 22 Закону № 3543-XII встановлює, що громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.
Разом з тим, статтею 23 № 3543-XII встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Отже, громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, котрі відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ підлягають виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) не входять до кола осіб, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як такі, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Перелік осіб, визначених ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ не є вичерпним та певні категорії громадян, які не можуть бути призвані під час мобілізації, мають бути визначені виключно законами.
Разом з тим, ані Закон №2232-ХІІ, ані Закон №3543-ХІІ не містять застережень щодо комплектування військових формувань військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу під час мобілізації з числа осіб раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.
Як встановлено судом, відповідно до картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Військово-лікарської комісії комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня №16 30.11.2025 року визнаний придатним.
30.11.2025 року ОСОБА_1 за направленням ІНФОРМАЦІЯ_6 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби (довідка ВЛК №2025-1130-0021-4291-3), про що зазначено у відзиві на позовну заяву представника відповідача-1.
Враховуючи придатність до військової служби та відсутність відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.11.2025 року №184 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), з набранням чинності Указу Президента України №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами) нижчепойменованих військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до поіменного списку №4022 від 30.11.2025, призвати на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправити до військової частини НОМЕР_1 : 1. Молодший сержант ОСОБА_1 , 1979 р.н. Військово-облікова спеціальність та код згідно з обліком НОМЕР_5 .
Заяв щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або стосовно звільнення від призову на військову службу під час мобілізації від позивача не надходило, доказів протилежного позивачем не подано, а судом не встановлено.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на протиправність дій щодо його затримання та доставки до ІНФОРМАЦІЯ_1 , водночас жодних доказів на підтвердження таких обставин суду не надано.
Крім цього, матеріалами справи підтверджується відсутність будь-яких доказів щодо наявності у відповідача інформації про те, що позивач не підлягав призову на військову службу.
З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, судом не встановлено жодної підстави за якої позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, а матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачем порядку мобілізації військовозобов`язаного ОСОБА_1 , визначеного Законом № 3543-XII.
Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заявлена позовна вимога в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) №184 від 30.11.2025 року в частині призову та направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для проходження військової служби за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) є необґрунтованою.
Крім того, слід зазначити, що оскаржуваний наказ є актом одноразового застосування, який станом на час вирішення справи вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача, направлення його для проходження військової служби та зарахування до особового складу військової частини.
Після видання спірного наказу, виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.
Наведеними вище актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов. Цей наказ вже реалізований, та позивач був зарахований до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові та зазначає у апеляційній скарзі.
Відповідно до висновків Верховного Суду у питаннях скасування актів індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання. Касаційний суд неодноразово висловлював правову позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Верховного Суду у постановах від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21).
Отже, скасування наказу відповідача після його реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваного позивачем акту індивідуальної дії про його призов, порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.
Позовна вимога щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зі списків особового складу військової частини військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) є похідною вимогою та теж не підлягає до задоволення.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування висновку Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі комунального підприємства Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради від 30.11.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано придатним до військової служби, суд зазначає про наступне.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Статтею 1 Закону України від 06.12.1991р. №1934-ХІІ «Про Збройні Сили України» передбачено, що Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232).
За визначенням ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 3 ст.1 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» окреслено, що військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.
Відповідно до вимог ч.2 ст.1 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з вимогами ч.7 ст.1 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до вимог ч.ч.3, 5, 9 ст.1 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок включає проходження військової служби.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 в Україні було введено воєнний стан, який з урахуванням Закону України від 22.05.2022р. №2263-ІХ та інших актів права з цього приводу триває і досі.
Указ Президента України від 24.02.2022р. №65/2022 «Про загальну мобілізацію» був затверджений Законом України від 03.03.2022р. №2105-ІХ і з урахуванням Закону України від 22.05.2022р. №2264-ІХ та інших актів права з цього приводу, строк загальної мобілізації наразі не сплинув.
За визначенням ст.1 Закону України від 21.10.1993р. №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до вимог ч.3 ст.3 Закону України від 21.10.1993р. №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізаційної підготовки включає, зокрема, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; підготовку та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.
За змістом ч.5 ст.22 Закону України від 21.10.1993р. №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до вимог ч.13 ст.2 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які призиваються або приймаються на військову службу, а також військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.
Отже, проходження військовозобов`язаною особою обов`язкового медичного огляду є невід`ємною складовою військового обов`язку.
Згідно з вимогами ч.5 ст.33 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згаданий вище Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений Постановою КМУ від 30.12.2022р. №1487 (далі за текстом - Порядок №1487).
Відповідно до вимог п.2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до вимог п.3 Порядку №1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.
Суд відзначає, що у розумінні п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (затверджено постановою КМУ від 23.02.2022р. №154; далі за текстом - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 7 Положення №154 визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
До функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки згідно з п.11 Положення №154 віднесено, зокрема, організація з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів.
Відповідно до п.9-1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки мають право на здійснення (у період проведення мобілізації (крім цільової) заходів з перевірки військово-облікових документів громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.
Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).
Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів (пункт 1.2 глави 1 розділу І Положення №402.
Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення №402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та лікувальних закладах.
Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402 ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
Згідно із підпунктом 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема, контроль за лікувально-оздоровчою роботою серед допризовників, організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти); розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України; проведення спільно з МОЗ України аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, медичного огляду призовників та розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи.
ЦВЛК має право, серед іншого, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України (підпункт 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402).
Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку (підпункт 2.3.5 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402).
До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК високомобільних десантних військ; ВЛК військових комісаріатів; ВЛК територіального центру комплектування (далі - ВЛК ТЦК); ВЛК цивільного лікувального закладу з правами госпітальної ВЛК (п.п.2.6.1 п.2.6. глави 2 розділу І Положення №402).
Перелік військових лікувальних закладів, військових частин, лікувально-профілактичних закладів, в яких організовуються позаштатні постійно діючі ВЛК (ЛЛК), разом зі списком голів та заступників голів цих ВЛК (ЛЛК) на наступний календарний рік затверджує голова ЦВЛК за поданням начальників штатних ВЛК регіонів (п.п.2.6.6. п.2.6. глави 2 розділу І Положення №402).
Відповідно до підпунктів 2.6.7.-2.6.10. п.2.6. глави 2 розділу І Положення №402 на підставі затвердженого переліку начальник ВМКЦ регіону своїм наказом призначає позаштатні постійно діючі ВЛК, їх персональний склад і визначає порядок їх роботи.
Головою позаштатної постійно діючої ВЛК призначається лікар, найбільш підготовлений з питань військово-лікарської експертизи, який має досвід роботи у військових лікувальних, цивільних лікувально-профілактичних закладах та пройшов підготовку (удосконалення) з військово-лікарської експертизи.
До складу ВЛК, створеної у цивільному лікувально-профілактичному закладі, за рішенням начальника ВМКЦ регіону може бути введений військовий лікар - представник найближчого військового лікувального закладу, медичної служби військової частини.
Для огляду кандидатів, відібраних для оволодіння водолазними спеціальностями, і курсантів навчального центру (військової частини) створюється позаштатна постійно діюча ВЛК у складі: голови - лікаря-фізіолога, заступника голови - водолазного спеціаліста, членів - лікарів-спеціалістів, вказаних у підпункті 2.6.2 пункту 2.6 розділу I Положення, і секретаря.
Позаштатні ВЛК здійснюють службове листування через діловодство військових лікувальних, цивільних лікувально-профілактичних закладів, військових частин, при яких ці комісії утворені.
Забезпечення позаштатних ВЛК медичною технікою та майном, медичними приладами, інструментами, медикаментами, господарським інвентарем, меблями, речовим майном і канцелярським приладдям, виділення їм приміщення і забезпечення комунальними послугами покладається на військові лікувальні, цивільні лікувально-профілактичні заклади, військові частини, при яких ці комісії утворені.
Документи позаштатних ВЛК скріплюються гербовою печаткою військового лікувального, цивільного лікувально-профілактичного закладу, військової частини, при яких ці комісії утворені (п.п.2.6.11. п.2.6. глави 2 розділу І Положення №402).
Згідно з пунктом 2.7 розділу І Положення №402 госпітальна ВЛК створюється у військовому госпіталі, на госпітальному судні, у цивільному лікувально-профілактичному закладі, де обстежуються і лікуються військовослужбовці. На особливий період госпітальна ВЛК створюється в усіх військових санаторіях. У разі потреби у військових лікувальних закладах може бути створено декілька госпітальних ВЛК за клінічними профілями. Організація проведення військово-лікарської експертизи у військовому лікувальному закладі покладається на начальника закладу.
На госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладається: проведення медичного огляду осіб, указаних у пункті 1.2 розділу I Положення (крім допризовників), з метою визначення ступеня придатності до військової служби та в інших випадках, указаних у пункті 1.4 розділу II Положення; ведення книги протоколів ВЛК та здавання її в архів; проведення контролю за повнотою та якістю обстеження під час проведення медичного огляду, терміном проведення обстеження; проведення разом із провідними медичними спеціалістами ВМКЦ регіонів та начальниками медичної служби військових частин, що знаходяться у зоні відповідальності військового лікувального закладу, детального аналізу визнання військовослужбовців непридатними (обмежено придатними) до військової служби, розробка пропозицій щодо покращення стану здоров`я військовослужбовців та попередження їх дострокового звільнення з військової служби за станом здоров`я. Узагальнення пропозицій та надання їх до штатної ВЛК.
Госпітальна (гарнізонна) ВЛК має право: приймати постанови відповідно до цього Положення; перевіряти з метою військово-лікарської експертизи організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у військових лікувальних, цивільних лікувально-профілактичних закладах і у військових частинах, дислокованих у гарнізоні; залучати до роботи на правах членів комісії медичних та військових фахівців за запитом голови ВЛК.
Згідно з пунктами 1.1, 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби.
Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Згідно з вимогами п.3.1 глави 3 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.
У відповідності до п. 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК при ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу. Документально оформлені результати проходження військовозобов`язаним медичного огляду ВЛК доставляються до районного (міського) ТЦК та СП не пізніше наступного дня після прийняття постанови про придатність військовозобов`язаного до військової служби. Постанова ВЛК щодо придатності військовозобов`язаного до проходження військової служби вноситься до бази даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не пізніше наступного дня з дня надходження відповідної постанови до районного (міського) ТЦК та СП. Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період оформлюється довідкою ВЛК (додаток 4 до цього Положення) у двох примірниках, яка дійсна протягом одного року з дня медичного огляду. Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про тимчасову непридатність або непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку підлягає затвердженню штатною ВЛК. Копія довідки видається особі, яка пройшла медичний огляд.
Копія довідки ВЛК з підписом про ознайомлення та датою видається особі, яка пройшла медичний огляд.
Відповідно до підпункту б пункту 6.1. глави 6 розділу II Положення №402 направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Згідно з вимогами абз.15 пп. «а» п.20.3 глави 20 розділу ІІ Положення №402 визначено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови такого змісту: «Придатний» до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Згідно із пунктів 21.1., 21.2. глави 26 розділу ІІ Положення №402, у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.
Як установлено судом, позивач проходив медичні дослідження під час перебування цивільною особою та здавав аналізи, після проходження яких, отримав відповідні медичні документи від КНП «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради, де зокрема позивач має Діагнози: «Хронічний комбінований геморой 3 ст. з частковим випадінням слизової, з частими загостреннями»; «Посттромботичний синдром» (правої нижньої кінцівки), наявність периферичних набряків; «Камені нирки» (N20.0); «Необструктивний хронічний пієлонефрит, пов`язаний з рефлюксом» (N11.0). В анамнезі зафіксовано «Гострий тубулоінтерстиціальний нефрит» (липень 2024) та «Ниркову кольку» (листопад 2024); Часті загострення (гострий нефрит влітку, колька восени) та наявність хронічного пієлонефриту; «Спинний синдром з іррадіацією болю (ішіас)», позитивний симптом Ласега, різкий больовий синдром.
На думку представника позивача, фактично вказані захворювання підпадають під норми ст. ст. 41 б, 42 б, 66 б, 23 б та за вказаних обставин позивач повинен бути визнаний «Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони».
Разом з тим, відповідно до картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Військово-лікарської комісії комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня №16 30.11.2025 року визнаний придатним.
30.11.2025 року ОСОБА_1 за направленням ІНФОРМАЦІЯ_6 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби (довідка ВЛК №2025-1130-0021-4291-3), про що зазначено у відзиві на позовну заяву представника відповідача-1.
Згідно з Положенням №402, у разі незгоди із рішеннями позаштатної ВЛК, особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня із відповідною скаргою, а у разі незгоди із ВЛК вищого рівня - звернутися до ЦВЛК або до суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі №600/3273/22-а.
Однак, у межах спірних правовідносин позивач такого права не використав, доказів існування об`єктивних та непереборних причин нереалізації цього права до суду не подав.
У даному конкретному випадку, стороною позивача обрано неналежний та неефективний спосіб захисту свого «порушеного» права, отже останній не призведе до реального відновлення «порушених» прав позивача, в розумінні положень ст.2 КАС України.
Більш того, суд зазначає, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 806/526/16, від 12 лютого 2021 року у справі №820/5570/16 від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18.
Крім того, судом враховано, що до складу ВЛК входять лікарі із відповідною спеціальною освітою та певним досвідом роботи у сфері медицини.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.06.2020 року у справі №810/5009/18, переглядаючи рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року, зазначив (п.70) «В свою чергу, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду касаційної інстанції».
Отже, судом при вирішенні спору не встановлено допущених Військово-лікарської комісії порушень Положення №402 при прийнятті рішення щодо придатності позивача до військової служби.
Отже, за таких обставин відсутні правові підстави щодо визнання протиправним та скасування висновку Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі комунального підприємства Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради від 30.11.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано придатним до військової служби.
Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до приписів ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника Бровка Олександра Олеговича до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-3: Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня №16 Дніпровської міської ради, відповідача-4: Військово-лікарської комісії комунального підприємства Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник