Справа № 640/20124/21
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 року м. Київ справа №640/20124/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства розвитку громад та територій України

про визнання протиправними та скасування наказу в частині,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства розвитку громад та територій України (далі - відповідач) в якому просив суд визнати протиправним та скасувати пункт 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.03.2019 №87 (далі - ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення»).

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що спірні положення пункту 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» суперечать пункту 7 частини другої статті 7 та пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у частині заборони облаштування квартирних теплолічильників в межах квартир. Позивач зазначає, що вимоги пункту 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» порушують його право, як архітектора та власника патенту на корисну модель.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наголошує, що пункт 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» відповідає положенням чинного законодавства України, зокрема, і пункту 7 частини другої статті 7 та пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки останні не визначають правил розміщення теплолічильників.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 відкрите загальне позовне провадження у справі.

30.08.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

06.09.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує на необґрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон України опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

29.05.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 28.12.2022 №03-19/6372/22 «Про скерування за належністю справи» надійшли матеріали адміністративної справи №640/20124/21.

29.05.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В..

20.02.2024 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади, справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Жука Р.В..

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.03.2024 прийнято адміністративну справу №640/20124/21 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Жука Р.В. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 11.04.2024.

05.04.2024 до Київського окружного адміністративного суду від відповідача надійшла заява про заміну відповідача на правонаступника.

10.04.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

11.04.2024 підготовче судове засідання зняте з розгляду у зв`язку з неявкою сторін. Наступне підготовче судове засідання призначене на 03.05.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 клопотання відповідача задоволено, вирішено замінити Міністерство розвитку громад та територій України на правонаступника - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті на 16.05.2024.

16.05.2024 у судовому засіданні позивач та представник відповідача надали пояснення по суті спору. Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 вирішено відкласти розгляд справи. Наступне судове засідання призначене на 07.06.2024.

21.05.2024 до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшли заперечення, де вказує, що відповідач порушив вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, подаючи повторний відзив на позовну заяву.

07.06.2024 до Київського окружного адміністративного суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 вирішено продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 вирішено замінити відповідача у справі: Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України на Міністерство розвитку громад та територій України.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, суд встановив такі обставини.

Позивач є власником патенту на корисну модель № НОМЕР_1 (зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 26.10.2015), де формула корисної моделі передбачає: спосіб реконструкції системи водяного опалення багатоповерхового багатоквартирного житлового будинку, при якому здійснюють перебудову однотрубної системи опалення в двотрубну.

Пункт 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» (у редакції, чинній станом на дату подання позову) встановлював таке: «При централізованому теплопостачанні, а також при теплопостачанні від дахових, вбудованих та прибудованих котельних установок слід застосовувати квартирні теплолічильники та облаштовувати їх відповідно до ДБН В.2.5-67. Місця облаштування квартирних теплолічильників повинні знаходитись поза межами квартир.».

Уважаючи протиправним пункт 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Оцінка суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та відповіді на відзив, позивач вважає, що положення пункту 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» суперечать пункту 7 частини другої статті 7 та пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у частині заборони облаштування квартирних теплолічильників в межах квартир.

Так, відповідно до пункту 7 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги має право: доступу до житла, інших об`єктів нерухомого майна для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку, в порядку, визначеному законом і договорами про надання комунальних послуг.

Буквальний аналіз змісту пункту 7 частини другої статті 7 та пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дає підстави для висновку про те, що вказані норми встановлюють виключно обов`язки індивідуального споживача та права виконавця комунальної послуги щодо доступу до приладів - розподілювачів теплової енергії.

Натомість, суд звертає увагу позивача на те, що положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у тому числі й пункт 7 частини другої статті 7 та пункт 4 частини першої статті 8) не встановлюють правил розміщення теплолічильників.

На переконання суду, оцінка відповідності підзаконного нормативного акта положенням закону України може здійснюватися виключно у випадку, якщо такі нормативно-правові акти регулюють однорідні правовідносини.

Ураховуючи те, що предмет регулювання пункту 7 частини другої статті 7, пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пункту 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» є відмінним, суд не вбачає правових підстав для встановлення їх відповідності та взаємозв`язку.

Отже, суд відхиляє доводи позивача щодо невідповідності пункту 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» положенням пункту 7 частини другої статті 7, пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, частинами другою, шостою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 5 Кодексу адміністративного судочинства України декларує право на звернення до суду та способи судового захисту, згідно частини першої якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначені статтею 264 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно частин другої, третьої якої право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 у справі №826/24498/15 дійшов висновків, що поняття юридичного спору має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Так, судом встановлено, а сторонами не заперечується, що наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 30.12.2021 №365 «Про затвердження Змін до державних будівельних норм», крім іншого, затверджено Зміну №1 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» та викладено абзац перший пункту 7.31 у такій редакції: «При централізованому теплопостачанні, а також при теплопостачанні від дахових, вбудованих та прибудованих котельних установок слід застосовувати засоби обліку (розподілення) витрати теплової енергії та облаштовувати їх відповідно до ДБН В.2.5-67. Місця облаштування засобів обліку (розподілення) витрати теплової енергії повинні знаходитись поза межами квартир. В умовах реконструкції систем опалення житлових будівель допускається влаштування засобів обліку (розподілення) витрати теплової енергії в межах квартир.».

У судовому засіданні Київського окружного адміністративного суду 16.05.2024 позивач визнав, що внаслідок прийняття наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 30.12.2021 №365 «Про затвердження Змін до державних будівельних норм» та внесення змін до пункту 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», предмет спору відсутній.

Отже, з огляду на вказані обставини, визнання судом протиправним та нечинним пункту 7.31 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» не матиме наслідком ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся.

Таким чином, станом на дату розгляду справи, у межах спірних правовідносин відсутній предмет спору, що виключає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відтак, ураховуючи всі доводи, які наведені позивачем у позовній заяві та у додаткових поясненнях, з огляду на обставини спірних правовідносин, суд зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

VI. Судові витрати.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.