Справа № 580/12767/24
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 580/12767/24

адміністративне провадження № К/990/36302/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Блажівської Н. Є., Білоуса О. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 580/12767/24

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМБІНАТ БАРАНКОВИХ ВИРОБІВ» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду (суддя Гаращенко В. В.) від 19 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Василенко Я. М., Ганечко О. М., Кузьменко В. В.) від 30 липня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМБІНАТ БАРАНКОВИХ ВИРОБІВ» (далі - ТОВ «КБВ») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 24 вересня 2024 року № 14074/23-00-07-01-01, № 14072/23-00-07-01-01, № 14075/23-00-07-01-01, № 14073/23-00-07-01-01, № 14070/23-00-07-01-01.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки Товариства не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема що суті стверджуваних порушень позивач вказує, що оскільки ТОВ «КБВ» не здійснювало капітальний ремонт або модернізацію житлових будинків, операції з постачання (дарування) фізичним особам таких будинків не є операціями з першого постачання житла в розумінні підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Позивач вважає, що такі операції звільнені від оподаткування податком на додану вартість, а відповідно донарахування ПДВ в сумі - 573 772 грн є неправомірним. Оскільки, в даному випадку податкового зобов`язання у позивача не виникає, то і порушення строку складання та реєстрації податкової накладної також не виникає.

Також позиває вважає необґрунтованими твердження перевіряючих про те, що ТОВ «КБВ» при поверненні із оренди майна безоплатно передано ПАТ «Ватутінський хлібкомбінат» вартість робіт/послуг пов`язаних з поліпшенням такого орендованого майна, а тому в порушення пункту 188.1 статті 188 ПК України занизило податкові зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2018 року на загальну суму 10 572 085 грн, на залишкову балансову вартість понесених витрат та поліпшення орендованого майна, оскільки з 27 березня 2018 року право власності на раніше орендовані основні засоби перейшли від ПАТ «Ватутінський хлібкомбінат» до ТОВ «КБВ». При цьому передача прав власності на поліпшення орендованих основних засобів не відбувалось, воно належить ТОВ «КБВ» та нікому не передавалось.

Крім того позивач зазначає, що господарські операції з ТОВ «Про-Постач» (придбання маргарину), ФОП ОСОБА_1 (придбання послуг по ремонту автотранспорту) та ФОП ОСОБА_2 (придбання консультаційних послуг з питань зовнішньо-економічної діяльності), вчинені у періоді, що перевірявся, є реальними та підтверджені усіма необхідними і належним чином оформленими первинними документами, а також безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю ТОВ «КБВ».

При цьому наголошує, що контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Щодо висновку перевіряючих про невідображення в бухгалтерському обліку товариства доходів на різницю між номінальною вартістю дебіторської заборгованості та сумою купівлі такої заборгованості (47 425 634,98 грн), позивач зазначає, що в бухгалтерському обліку підприємства не відбулося збільшення активів за рахунок переданої дебіторської заборгованості, а згідно первинних документів, вартість вказаної заборгованості склала 352 013,50 грн. При цьому вказує, що зазначена в переліку заборгованість має ознаки безнадійної, а саме: окремі підприємства перебувають в стані банкрутства.

Щодо висновку контролюючого органу про те, що ТОВ «КБВ» при відображенні безвідсоткової фінансової допомоги занижено інші фінансові доходи на загальну суму 20 507 794,49 грн та занижено фінансові витрати на суму амортизації дисконту на загальну суму 15 880 702,90 грн, позивач вказує, що податковим органом договір надання фінансової допомоги безпідставно визнаний як довгостроковий, а використана перевіряючими методологія (порядок) дискотування не відповідає НП(С)БО, при розрахунку амортизованої вартості зобов`язань та амортизації дисконту допущені методологічні та арифметичні помилки.

Щодо висновку про заниження податкових різниць на суму 144 682 грн, які збільшують фінансовий результат, в сумі 30% вартості товарів, позивач зазначає, що в акті перевірки відсутні посилання на докази та аргументи, якими керувався контролюючий орган при визначенні та обрахунку різниці між задекларованою позивачем сумою 2 984 261 грн та встановленим перевіркою показником 3 128 943 грн.

Щодо висновку про порушення подання ТОВ «КБВ» повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП, позивач вказує, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки не відповідають змісту порушення, викладеного в податковому повідомленні-рішенні від 29 березня 2024 року № 14074/23-00-07-01-01. Зокрема звертає увагу, що пункт 63.3 статті 63 ПК України, абзац 1 пункту 8.4 розділу VІІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 (далі - Порядок № 1588) не встановлюють порушення щодо несвоєчасного та/або неподання повідомлення за формою № 20-ОПП за зняття з обліку. При цьому вказує, що позивач не допустив порушення, за яким наступає відповідальність, передбачена пунктом 117.1 статті 117 ПК України.

Окремо позивач звертає увагу й на те, що відповідно до розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення від 24 вересня 2024 року № 14074/23-00-07-01-01 відповідачем не враховано вимоги абзацу 3 пункту 8.4 Порядку № 1588 щодо принципу укрупнення інформації, зокрема, в рядках 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 21, 22, 23 Розрахунку визначено штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1 020 грн за кожний об`єкт окремо.

3. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 24 вересня 2024 року № 14074/23-00-07-01-01, № 14072/23-00-07-01-01, № 14073/23-00-07-01-01, №14075/23-00-07-01-01.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 24 вересня 2024 року № 14070/23-00-07-01-01 в частині нарахування грошових зобов`язань в сумі 4 971 237 грн та штрафних санкцій в сумі 497 124 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь ТОВ «КБВ» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 95 690,52 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 01 вересня 2025 року Головне управління ДПС у Черкаській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року в частині задоволення позовних вимог, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.

6. 25 вересня 2025 року до Верховного Суду від ТОВ «КБВ» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року залишити без змін.

7. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 10 червня 2024 року по 08 серпня 2024 року Головним управлінням ДПС у Черкаській області на підставі наказу від 03 травня 2024 року № 1080-п та направлень на перевірку від 07 травня 2024 року № 1855/23-00-07-01-01, № 1863/23-00-07-01-01, № 1866/23-00-07-01-01, від 03 червня 2024 року № 2207/23-00-07-08-01, № 2208/23-00-24-06-15 та № 2209/23-00-24-06-15 було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «КБВ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2024 року, з урахуванням пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та правильності обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2024 року, за результатами якої складено акт перевірки від 15 серпня 2024 року № 9902/23-00-07-01-01/39398625.

9. Згідно висновків вказаного акта, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

1. підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пункту 1 статті 2, пункту 4 статті 11 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV), пунктів 7, 8, 14, 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», пунктів 6, 7, 17 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», пунктів 5, 9 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», пунктів 10, 29, 30, 31, 32 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», пунктів 3.2., 3.10 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2013 року № 433 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2018 рік на суму 50 436 665 грн, за 2019 рік на суму 57 490 430 грн, за 2020 рік на суму 60 947 419 грн, за 2021 рік на суму 85 479 864 грн, за 2022 рік на суму 100 744 058 грн, за 2023 рік на суму 90 947 419 грн, за І квартал 2024 року на суму 86 962 535 грн;

2. пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 5 232 541 грн, в т.ч. за березень 2018 року на суму 2 336 622 грн, лютий 2019 року на суму 126 304 грн, березень 2019 року на суму 61 992 грн, квітень 2019 року на суму 232 233 грн, травень 2019 року на суму 12 729 грн, червень 2019 року на суму 107 171 грн, липень 2019 року на суму 445 853 грн, вересень 2019 року на суму 148 135 грн, жовтень 2019 року на суму 981 грн, листопад 2019 року на суму 403 794 грн, грудень 2019 року на суму 416 527 грн, січень 2020 року на суму 339 773 грн, лютий 2020 року на суму 323 411 грн, березень 2020 року на суму 107 635 грн, квітень 2020 року на суму 88 949 грн, травень 2020 року на суму 30 413 грн, січень 2021 року на суму 200 грн, січень 2022 року на суму 46 950 грн, травень 2022 року на суму 169 грн;

3. пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого завищено бюджетне відшкодування на загальну суму 6 185 938 грн, в т.ч. за січень 2019 року на суму 2 621 295 грн, травень 2019 року на суму 1 969 904 грн, липень 2019 року на суму 865 000 грн, вересень 2019 року на суму 729 739 грн;

4. підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 ПК України, в результаті чого несвоєчасно подано податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2022 року та червень 2023 року;

5. пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровані податкові накладні, в тому числі:

- з податком на додану вартість в сумі 11 273 138 грн, які складені на поставку товарів (послуг) відповідно до пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 ПК України;

- з обсягом постачання на загальну суму 1 377 501 грн на операції з постачання товарів (послуг) на експорт та тих, що використовувалися в негосподарській діяльності, відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України;

6. пункту 51.1 статті 51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, в результаті чого несвоєчасно подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за І квартал 2018 року;

7. абзацу 2 пункту 57.1 статті 57, пунктів 164.1, 164.5 статті 164, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за грудень 2018 року на загальну суму 7 395,40 грн;

8. пункту 63.3 статті 63 ПК України, абзацу 1 пункту 8.4, пункту 8.5 розділу VІІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня2011 року № 1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300, в результаті чого не подано або не своєчасно подано 75 повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.

10. Позивач, не погоджуючись з висновком, викладеним в акті перевірки, подавав заперечення від 03 вересня 2024 року № 562 та доповнення до заперечень від 09 вересня 2024 року № 572.

11. За результатами розгляду заперечень, Головним управлінням ДПС у Черкаській області заперечення ТОВ «КБВ» на акт перевірки частково враховано.

Викладено в новій редакції пункти 1, 2, 3, 5 висновку акта перевірки від 15 серпня 2024 року № 9902/23-00-07-01-01/39398625:

« 1. Вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пункту 1 статті 2, пункту 4 статті 11 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV), пунктів 7, 8, 14, 22 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000 року за № 288/4509, пунктів 5, 9 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року № 20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 року за № 85/4306, пунктів 10, 29, 30, 31, 32 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 року № 559, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2001 року за № 1050/6241, пункту 7 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153, пунктів 6, 7, 17 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248, пунктів 3.2., 3.10 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2013 року № 433 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2018 рік на суму 47 796 213 грн, 2019 рік на суму 48 295 061 грн, 2020 рік на суму 49 162 260 грн, 2021 рік на суму 54 912 233 грн, 2022 рік на суму 56 092 072 грн, 2023 рік на суму 57 532 976 грн, І квартал 2024 року на суму 58 043 057 грн;

2. Вимог пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 5 051 602 грн, в т.ч. за березень 2018 року на суму 2 205 333 грн, лютий 2019 року на суму 126 304 грн, березень 2019 року на суму 61 992 грн, квітень 2019 року на суму 232 233 грн, травень 2019 року на суму 12 729 грн, червень 2019 року на суму 107 171 грн, липень 2019 року на суму 445 853 грн, вересень 2019 року на суму 148 135 грн, жовтень 2019 року на суму 981 грн, листопад 2019 року на суму 403 794 грн, грудень 2019 року на суму 416 527 грн, січень 2020 року на суму 339 773 грн, лютий 2020 року на суму 323 411 грн, березень 2020 року на суму 107 635 грн, квітень 2020 року на суму 88 949 грн, травень 2020 року на суму 30 413 грн, січень 2021 року на суму 200 грн, травень 2022 року на суму 169 грн;

3. Вимог пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого завищено бюджетне відшкодування на загальну суму 6 189 946 грн, в т.ч. за січень 2019 року на суму 2 625 303 грн, травень 2019 року на суму 1 969 904 грн, липень 2019 року на суму 865 000 грн, вересень 2019 року на суму 729 739 грн;

5. Вимог пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровані податкові накладні з податком на додану вартість в сумі 11 145 857 грн, які складені на поставку товарів (послуг) відповідно до пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 ПК України».

12. На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Черкаській області 24 вересня 2024 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 14070/23-00-07-01-01, яким нараховано податкові зобов`язання в сумі 5 051 602 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 507 459 грн за порушення позивачем: пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за листопад 2018 року на загальну суму 573 772 грн; пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2018 року на суму 4 382 139 грн, внаслідок понесених витрат на поліпшення орендованого майна відповідно до договору оренди майна від 28 грудня 2015 року б/н; пункту 198.5 статті 198 ПК України, не нараховано податкові зобов`язання на суму 169 грн при списанні кредиторської заборгованості Ватутінського комунального підприємства теплових мереж (код за ), в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 169 грн; пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, завищено податковий кредит на суму 15 326 грн в зв`язку з непідтвердженням перевіркою реальності здійснення господарських операцій з придбання маргарину та жиру рослинного в ТОВ «Про-Постач» (код за СДРПОУ 42636323) на суму 91 958 грн, в т.ч. ПДВ 15 326,33 грн, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 15 326 грн; пункту 198.6 статті 198 ПК України, до складу податкового кредиту включено податок на додану вартість на суму 200 грн, який не підтверджено податковими накладними, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 200 грн; підпункту 5 пункту 4 розділу V Порядку № 21, завищено податковий кредит на суму 79 996 грн в зв`язку з неврахуванням при поданні податкових декларацій (уточнюючих розрахунків) показників раніше поданих уточнюючих розрахунків, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 79 996 грн;

- № 14072/23-00-07-01-01, яким застосовано штрафні санкції в сумі 3 400 грн, за порушення позивачем: пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, не складено та незареєстровано в ЄРПН податкову накладну з обсягом постачання на загальну суму 1 434 428,50 грн при даруванні житлових будинків загальною площею 96,6 кв. м. за адресою: м. Ватутіне, вул. Героїв-чорнобильців, 5 та загальною площею 93,3 кв. м. за адресою: м. Ватутіне, вул. Робоча, 20;

- № 14073/23-00-07-01-01, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість 6 189 946 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 618 994 грн. за порушення позивачем: пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 ПК України, а саме не нараховано податкові зобов`язання на загальну суму 10 572 085 грн на залишкову балансову вартість понесених витрат на поліпшення орендованого майна відповідно до говору оренди майна від 28 грудня 2015 року б/н, в результаті чого завищено бюджетне відшкодування на суму 6 189 946 грн.

- № 14074/23-00-07-01-01, яким застосовано штрафні санкції в сумі 42 840 грн, за порушення позивачем: пункту 63.3 статті 63 ПК України, абзацу 1 пункту 8.4, пункту 8.5 розділу VІІI Порядку № 1588, не подано 42 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП;

- № 14075/23-00-07-01-01, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за період з 2018 року по 1 квартал 2024 року включно, в загальному розмірі 58 043 057 грн за порушення позивачем: підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пункту 7 Стандарту № 15, пункту 1 статті 2, пункту 4 статті 11 Закону № 996-ХІV, пунктів 3.2, 3.10 розділу III Рекомендацій № 433, в результаті чого занижено інші операційні доходи на загальну суму 76 632 грн., в зв`язку з непідтвердженням перевіркою реальності здійснення господарських операцій з придбання маргарину та жиру рослинного в ТОВ «Про-Постач» (код за ІРПОУ 42636323) на суму 91 958 грн, в т.ч. ПДВ 15 326,33 грн; пунктів 7, 9 Стандарту № 11, пунктів 10, 29, 31 Стандарту № 13, в результаті чого до складу інших фінансових доходів не включено дохід від дисконтування довгострокової поворотної фінансової допомоги на суму 20 507 794 грн; пунктів 5, 7 Стандарту №15, пункту 3.17. Наказу № 433, в результаті чого до складу інших доходів не включено дохід на різницю між номінальною вартістю дебіторської заборгованості та вартістю купівлі дебіторської заборгованості на загальну суму 47 425 635 грн; пунктів 6, 7, 17 Стандарту № 16, пунктів 1, 2. статті 9 Закону № 996-ХІV, в результаті чого завищено втрати на збут загальну суму 5 769 017 грн, в зв`язку з відсутністю первинних бухгалтерських документів, які підтверджують надання ФОП ОСОБА_1 (р.н. НОМЕР_1 ) послуг з ремонту автомобілів на суму 99 227 грн та ФОП ОСОБА_2 (р.н. НОМЕР_2 ) консультаційних послуг з питань зовнішньоекономічної діяльності суму 2 969 789,57 грн; пункту 31 Стандарту № 13, в результаті чого занижено фінансові витрати на суму амортизації дисконту довгострокової поворотної фінансової допомоги на загальну суму 15 880 703 грн; підпункту 140.5.51 пункту 140.5 статті 140 ПК України, в результаті чого занижено податкові різниці на суму 144 682 грн, які збільшують фінансовий результат в сумі 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг, реалізованих на користь нерезидентів, зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 підпункту 39.2 статті 39 ПК України.

13. За результатами процедури адміністративного оскарження рішенням Державної податкової служби України № 37506/6/99-00-06-01-01-06 від 13 грудня 2024 року наведені податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

14. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходили з того, що висновки, сформульовані в Акті перевірки є необґрунтованими, суперечать нормам податкового законодавства, а прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення від 24 вересня 2024 року № 14074/23-00-07-01-01, № 14072/23-00-07-01-01, № 14073/23-00-07-01-01, №14075/23-00-07-01-01 повністю та податкове повідомлення-рішення № 14070/23-00-07-01-01 в частині нарахування грошових зобов`язань в сумі 4 971 237 грн та штрафних санкцій в сумі 497 124 грн, не відповідають критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відтак є протиправними та підлягають скасуванню.

16. Зокрема надаючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення від 24 вересня 2024 року № 14070/23-00-07-01-01 суди першої та апеляційної інстанцій зауважили, що операції з постачання (дарування) позивачем фізичним особам житлових будинків не є операціями з першого постачання житла в розумінні підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК України, тому зазначені операції звільнені від оподаткування податком на додану вартість, відповідно нарахування ПДВ в сумі 573 772 грн є неправомірним.

17. Що стосується висновку перевіряючого органу про те, що позивач в порушення пункту 188.1 статті 188 ПК України занизив податкові зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2018 року на загальну суму 10 572 085 грн, на залишкову балансову вартість понесених витрат на поліпшення орендованого майна відповідно до договору оренди майна, суди дійшли висновку про їх необґрунтованість, оскільки як було встановлено судовим розглядом позивач не припинив використання орендованого майна, натомість став його власником, тобто продовжив використання орендованого раніше майна у власній господарській діяльності.

З огляду на наведене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позивач не передавав безкоштовно у власність ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» результатів поліпшень орендованого майна. Будь-які докази на підтвердження цих обставин відсутні, тому на позивача не може покладатись обов`язок сплати податку на додану вартість в сумі 4 382 139 грн.

18. Крім того суди попередніх інстанцій виснували про необґрунтованість висновку відповідача про завищення ТОВ «КБВ» податкового кредиту на суму 15 326 грн в зв`язку з непідтвердженням перевіркою реальності здійснення господарських операцій з придбання маргарину та жиру рослинного в ТОВ «Про-Постач», оскільки позивачем до перевірки були надані усі первинні документи по взаємовідносинам з вказаним контрагентом, які відповідають вимогам Закону № 996 та у своїй сукупності підтверджують реальність спірних господарських операцій.

19. Посилання відповідача на відсутність реального характеру спірних господарських операцій, з огляду на наявність недоліків в оформленні первинних бухгалтерських документів, суди визнали необґрунтованими, оскільки наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер. При цьому судами зауважено, що не є свідченням нереальності господарських операцій відсутність деталізації їх опису в первинних документах.

20. Крім того суди виснували, що товарно-транспортні накладні чи подорожні листи не є винятковими первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт реальності здійснення господарської операції за договором, та за відсутності яких платник позбавляється права на формування податкового кредиту, а також віднесення до складу доходів і витрат сум за договорами у разі наявності інших первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до положень чинного законодавства, а саме: договорів, видаткових накладних, податкових накладних, регістрів бухгалтерських документів, платіжних доручень, відомостей про рух активів, товару та інших документів.

21. З огляду на наведене суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 24 вересня 2024 року № 14070/23-00-07-01-01, в частині нарахування грошових зобов`язань в сумі 4 971 237 грн та штрафних санкцій в сумі 497 124 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.

22. Що стосується податкового повідомлення-рішення № 14072/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції за не складання та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної з обсягом постачання на загальну суму 1 434 428,50 грн при даруванні житлових будинків загальною площею 96,6 кв.м. за адресою: м. Ватутіне, вул. Героїв-чорнобильців, 5 та загальною площею 93,3 кв.м. за адресою: м. Ватутіне, вул. Робоча, 20, суди попередніх інстанцій зауважили, що оскільки судовим розглядом спростовано висновки акту перевірки щодо наявності обов`язку нарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ, тому в останнього відсутній обов`язок реєструвати податкові накладні. Відповідно позивач не несе відповідальності за відсутність реєстрації податкових накладних, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

23. Суди також дійшли висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № 14073/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, оскільки суд визнав правомірними дії позивача під час відображення в податковому обліку витрат на поліпшення орендованого майна відповідно до договору оренди майна від 28 грудня 2015 року, тому позивач не може позбавлятись права на бюджетне відшкодування з ПДВ в сумі 6 189 946 грн.

24. Вирішуючи питання про правомірність податкового повідомлення-рішення № 14074/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, суди попередніх інстанцій виснували, що відповідачем не застосовано принцип укрупнення, визначивши штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1 020 грн за кожний об`єкт окремо. Податковий орган не надав оцінку наявності поданих позивачем повідомлень за формою № 20-ОПП, з урахуванням вимог абзацу 3 пункту 8.4 Порядку № 1588, оскільки акт перевіри таких відомостей не містить. Отже, за відсутності належного обґрунтування неподання позивачем повідомлень за формою № 20-ОПП, з урахуванням принципу укрупнення, визначені відповідачем штрафні санкції за їх неподання, є неправомірними.

25. Вирішуючи питання про правомірність податкового повідомлення-рішення № 14075/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, суди зазначили, що цим податковим повідомленням-рішенням встановлено заниження інших операційних доходів на загальну суму 76 632 грн за результатами господарських взаємовідносин з ТОВ «Про-Постач». Враховуючи, що судом надана оцінка діям податкового органу щодо цих правовідносин під час перевірки правомірності податкового повідомлення-рішення № 14070/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, тому твердження податкового органу про заниження операційних доходів внаслідок відсутності фактичного здійснення господарських операцій з цим контрагентом, також є неправомірними.

26. Щодо відображення безвідсоткової фінансової допомоги, внаслідок чого податковим органом зроблено висновок про заниження інших фінансових доходів на загальну суму 20 507 794,49 грн та заниження фінансових витрат на суму амортизації дисконту на загальну суму 15 880 702,90 грн, суди дійшли висновку про те, що застосований відповідачем розрахунок за формулою дисконтування заборгованості позивача є неправомірним, оскільки ґрунтується на нормах міжнародного стандарту фінансового обліку, в той час як позивач застосовує національне П(С)БО.

27. Щодо твердження податкового органу про те, що позивач не відобразив у бухгалтерському обліку товариства дохід на різницю між номінальною вартістю дебіторської заборгованості та сумою купівлі дебіторської заборгованості в сумі 47 425 634,98 грн, суди попередніх інстанцій зауважили, що відповідач помилково вважає, що позивач набув активи у вигляді дебіторської заборгованості у розмірі 47 777 648,48 грн, оскільки оціночна вартість такої заборгованості складає 351 971,43 грн. Відповідно, в бухгалтерському обліку підприємства не відбулося збільшення активів за рахунок переданої дебіторської заборгованості. Доказів надходження позивачу коштів чи набуття активів в рахунок погашення заборгованості за період охоплений перевіркою період відповідач не надав, тому висновки акту перевірки в цій частині також є необґрунтованими.

28. Щодо висновку контролюючого органу про заниження Товариством податкових різниць на суму 144 682 грн, які збільшують фінансовий результат, суди зауважили, що в акті перевірки відсутні посилання на докази та аргументи, якими керувався контролюючий орган при визначенні та обрахунку різниці між задекларованою позивачем сумою 2 984 261 грн та встановленим перевіркою показником 3 128 943 грн, тому висновки акту перевірки в цій частині суди вважали також необґрунтованими.

29. Вирішуючи питання правомірності відображення ТОВ «КБВ» у складі витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , суди зауважили, що співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного виконання робіт та надання послуг за результатами господарських взаємовідносин з вказаними ФОП вказують, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

30. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

31. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункти 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

32. Зокрема в доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень у цій справі не врахували позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 05 лютого 2019 року у справі № 808/2335/16, від 28 жовтня 2021 року у справі № 802/880/18-а, від 15 січня 2019 року у справі № 822/28/15 щодо застосування статті 44 ПК України.

33. Скаржник наголошує, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень, в частині висновків про те, що операції з постачання (дарування) позивачем фізичним особам житлових будинків не є операціями з першого постачання житла в розумінні підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК України, тому зазначені операції звільнені від оподаткування податком на додану вартість, не врахували, що позивачем ні під час проведення перевірки, ні до заперечення на Акт перевірки, ні до скарги на податкове повідомлення-рішення, ні до судів попередніх інстанцій не надано первинні документи, за рахунок, яких відбулося збільшення вартості подарованих будинків в бухгалтерському обліку.

34. Таким чином, на переконання скаржника, суди попередніх інстанцій прийняли рішення на припущеннях, оскільки первинні документи, які мають істотне значення та могли б підтвердити позицію позивача щодо відсутності капітального ремонту чи реконструкції подарованих будинків в матеріалах справи відсутні.

35. Щодо податкового повідомлення-рішення № 14072/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року відповідач зазначає, що зважаючи, що висновки акта перевірки щодо наявності обов`язку нарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ при даруванні житлових будинків, які безпідставно визнані неправомірними судами попередніх інстанцій, тісно пов`язані з обов`язком реєструвати податкові накладні. Відповідно позивач несе відповідальності за відсутність реєстрації податкових накладних.

35. В частині встановленого порушення щодо ненарахування позивачем податкових зобов`язань на загальну суму 10 572 085 грн на залишкову балансову вартість понесених витрат на поліпшення орендованого майна відповідно до договору оренди майна від 28 грудня 2015 року б/н, в результаті чого занижено податок на додану вартість 4 382 139 грн, скаржник зазначає, судами попередніх інстанцій не врахований правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року по справі № 826/9186/16.

36. При цьому відповідач наголошує, що судами передніх інстанцій не врахована календарна черговість подій, а також події, які могли не наступити в майбутньому. Зокрема, ТОВ «КБВ» до дати проведення аукціону не могло вважати себе переможцем аукціону та зобов`язане було повернути орендоване майно ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат».

37. Також, на переконання скаржника, безпідставно суди попередніх інстанцій визнали протиправним та таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення № 14073/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, оскільки вище судами безпідставно визнано правомірними дії позивача під час відображення в податковому обліку витрат на поліпшення орендованого майна відповідно до договору оренди майна від 28 грудня 2015 року, а тому позивач вірно позбавлений права на бюджетне відшкодування з ПДВ в сумі 6 189 946 грн.

38. Що стосується встановленого перевіркою завищення ТОВ «КБВ» податкового кредиту на суму 15 326 грн в зв`язку з не підтвердженням реальності здійснення господарських операцій з придбання маргарину та жиру рослинного в ТОВ «Про-Постач», скаржник зазначає, що ухвалюючи судові рішення в цій частині, суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 20 червня 2024 року у справі № 280/6087/19, від 11 листопада 2020 року у справі № 804/6826/16, від 04 квітня 2024 року у справі № 380/10315/22.

39. Скаржник зауважує, що при скасуванні податкового повідомлення-рішення в цій частині, суд попередніх інстанції не врахували: первинні документи по взаємовідносинах з ТОВ «Про-Постач» не підтверджують факт здійснення реальних господарських операцій, щодо отримання маргарину і жирів рослинних, оскільки відомості щодо пункту навантаження, назва товару, постачальник які зазначені в видаткових накладних, специфікаціях, товарно-транспортних накладних та відомостях про об`єкти оподаткування (форма 20-ОПП) не співпадають. Тобто, встановлено дефектність первинних документів. Економічний ефект відсутній в операціях, оскільки, призводять до збільшення задекларованих витрат платника податків та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості. Оренда та позичка основних засобів ТОВ «Про-Постач» оформлена з порушенням норм ЦК України, а використання ТЗ не підтверджується придбанням та використанням пального. Відсутність факту придбання жиру рослинного, який поставлений в травні 2019 року. Невідповідність номенклатури поставленого та придбаного по ланцюгу постачання товару.

40. Що стосується податкового повідомлення-рішення від 24 вересня 2024 року № 14074/23-00-07-01-01 про застосування штрафних санкцій на загальну суму 42 840 грн за неподання позивачем повідомлень за формою № 20-ОПП, скаржник вказує, касаційна скарга в цій частині подається з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування абзацу 3 пункту 8.4 Порядку № 1588, згідно якого передбачено, що під час надання повідомлень за формою № 20-ОПП застосовується принцип укрупнення інформації, яка надається про об`єкт оподаткування (наприклад, якщо подається інформація про об`єкти оподаткування - офіс, склад, склад-магазин, розташовані в одному офісному центрі за одною адресою, достатньо надати інформацію за одним із типів об`єктів оподаткування, зазначивши у найменуванні; офіс, склад, склад- магазин).

41. При цьому скаржник зазначає, що принцип укрупнення не можу бути застосований у цій справі, оскільки, актом перевірки встановлено, що позивач орендував об`єкти пов`язані з оподаткуванням (транспортні засоби, нерухоме майно та ін.) у різних орендодавців, за різними адресами та в різний час.

42. Стосовно відображення безвідсоткової фінансової допомоги, внаслідок чого податковим органом зроблено висновок про заниження інших фінансових доходів на загальну суму 20 507 794,49 грн та заниження фінансових витрат на суму амортизації дисконту на загальну суму 15 880 702,90 грн, підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, передбаченому пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, - якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

43. Обґрунтовуючи вказану підставу касаційного оскарження скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій обґрунтували свою позицію посиланням на висновки Верховного Суду, викладену в постановах від 21 червня 2023 року у справі № 640/9281/19, згідно яких визначення національних стандартів не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах, а тому позиція контролюючого органу щодо посилання на міжнародні стандарти у разі коли підприємство здійснює облік за національними стандартами є неправомірною та не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

43. Зокрема скаржник вказує, що платник податків, як і контролюючий орган самостійно обирає методологію розрахунку дисконтування.

44. Що стосується встановленого перевіркою порушення, яке полягає в невключені до складу інших доходів позивача доходу на різницю між номінальною вартістю дебіторської заборгованості та вартістю купівлі дебіторської заборгованості на загальну суму 47 425 635 грн, скаржник зазначає, що Товариством до перевірки надано акт приймання-передачі дебіторської заборгованості від 26 березня 2018 року, в якому терміни погашення дебіторської заборгованості не зазначено. Про ненадання акту приймання-передачі дебіторської заборгованості з зазначенням контрагента, його коду, суми заборгованості, та дати виникнення заборгованості/або терміну погашення ГУ ДПС складено акт від 02 липня 2024 року № 1439/23-00-07-01-01.

45. Однак, суди вказаний акт приймання-передачі дебіторської заборгованості не дослідили.

46. Що стосується встановленого перевіркою завищення ТОВ «КБВ» витрат на збут на загальну суму 5 769 017 грн, в зв`язку з відсутністю первинних бухгалтерських документів, які підтверджують надання ФОП ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) послуг з ремонту автомобілів на суму 2 799 227 грн та ФОП ОСОБА_2 (НОМЕР_2) консультаційних послуг з питань зовнішньоекономічної діяльності на суму 2 969 789,57 грн, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували наступне.

47. Зокрема, в частині взаємовідносин ТОВ «КБВ» з ФОП ОСОБА_1 , перевіркою встановлено: відсутність актів приймання-передачі КТЗ на ремонт та з ремонту; відсутність найманих працівників, що свідчить про відсутність можливості виконання ремонтних робіт; відсутність відомостей про місце здійснення ремонтних робіт (відомості за формою 20-ОПП не подано) та пояснення ТОВ «КБВ» щодо місця проведення ремонтних робіт не надано, що свідчить про відсутність місця та обладнання для проведення ремонтних робіт.

48. В частині взаємовідносин ТОВ «КБВ» з ФОП ОСОБА_2 , перевіркою встановлено: невідповідність (дефектність) в первинних бухгалтерських документах; відсутність найманих працівників; відсутність відомостей об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням за формою 20-ОПП; відсутність в супроводжуючих документах (договір, ЦМР, інвойси, митні декларації) відомостей про надання ОСОБА_2 зазначених в звітах до актів виконаних робіт послуг; відсутність у ТОВ «КБВ» документів (листів, прайсів, тощо) отриманих від ОСОБА_2 на підтвердження факту здійснення нею робіт (надання послуг) зазначених в звітах.

49. Наведене, на переконання скаржника свідчить про складання первинних бухгалтерських документів без фактичного здійснення господарських операцій, відображення ТОВ «КБВ» в бухгалтерському обліку товариства документів по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 без здійснення реальних господарських операцій, з метою зменшення сплати податку на прибуток.

50. Окремо скаржник звертає увагу на помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо недоведення контролюючим органом в акті перевірки заниження позивачем податкових різниць на суму 144 682 грн, які збільшують фінансовий результат, в сумі 30 відсотків вартості товарів, , у тому числі необоротних активів, робіт та послуг, реалізованих на користь нерезидентів, зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 підпункту 39.2 статті 39 ПК України.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

51. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

52. Аналіз змісту касаційної скарги та доводів скаржника свідчить про те, що предметом касаційного оскарження є висновки судів попередніх інстанцій щодо неправомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 24 вересня 2024 року № 14074/23-00-07-01-01, № 14072/23-00-07-01-01, № 14073/23-00-07-01-01, №14075/23-00-07-01-01 повністю та податкового повідомлення-рішення № 14070/23-00-07-01-01 в частині нарахування грошових зобов`язань в сумі 4 971 237 грн та штрафних санкцій в сумі 497 124 грн

53. Як вбачається з податкового повідомлення-рішення № 14070/23-00-07-01-01, підставою для його прийняття стали, зокрема, висновки податкового органу про заниження ТОВ «КБВ» податку на додану вартість в зв`язку з: непідтвердженням реальності здійснення господарських операцій з придбання маргарину та жиру рослинного в ТОВ «Про-Постач» на суму 91 958 грн, в т.ч. ПДВ 15 326,33 грн; понесених витрат на поліпшення орендованого майна відповідно до договору оренди майна від 28 грудня 2015 року б/н; постачанням (дарування) позивачем фізичним особам житлових будинків; постачанням (даруванням) позивачем фізичним особам житлових будинків (без сплати податку на додану вартість)

54. Вирішуючи спір в цій частині, колегія суддів виходить з наступного.

55. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

56. Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

57. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

55. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

56. Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

57. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані положеннями Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

58. Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

59. Відповідно до визначення терміну «первинний документ», яке наведене в статті 1 Закону № 996-ХІV - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

60. У силу вимог статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

61. Статтею 1 Закону № 996-ХІV передбачено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

62. Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

63. Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

64. Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

65. Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

66. За пунктом 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

67. Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

68. Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

69. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

70. Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

71. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

72. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

73. Аналіз наведених норм свідчить, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

74. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

75. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.

76. Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.

77. Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону № 996-XIV, так само характеризує і податковий облік.

78. У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).

79. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат.

80. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.

81. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

82. На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

83. Такі висновки зроблені Верховним Судом у ряді постанов, до прикладу (але не виключно) в постановах від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 28 жовтня 2019 року у справі № 280/5058/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 826/1308/18, від 06 травня 2020 року у справі № 640/4687/19.

84. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, сформувавши загальні підходи, які повинні застосовуватися судами під час вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав у платника податку для отримання певної податкової вигоди (формування витрат, що визначаються при визначенні об`єкта оподаткування, податкового кредиту тощо) за результатами здійснення певних господарських операцій.

85. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами (пункт 63 Постанови).

86. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції (пункт 64 Постанови).

87. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (пункт 65 Постанови).

88. Визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) тощо - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

89. Зробивши акцент на реальному здійсненні господарської операції як складової юридичного факту, що породжує у платника податків право на податковий кредит та на збільшення витрат, Велика Палата в цій постанові акцентувала увагу на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

90. Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.

91. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду також зроблено висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (пункт 66 Постанови).

92. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (пункт 67 Постанови).

93. У справі, яка розглядається, судами встановлено, що між ТОВ «КБВ» та ТОВ «Про-Постач» було укладено договір поставки від 17 травня 2019 року № 32-17/05/2019, за умовами якого ТОВ «Про-Постач» здійснювало постачання ТОВ «КБВ» маргарину та жиру рослинного.

94. На підтвердження реальності здійснення господарських операцій із вказаним контрагентом, позивачем долучено до матеріалів справи копії документів бухгалтерського обліку (договір, специфікація, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреність на отримання товару, сертифікати якості).

95. Розрахунки за отримані ТМЦ проведені із поточного рахунку ТОВ «КБВ» у сумі 91 958 грн, що підтверджено банківськими виписками та платіжними дорученнями.

96. Проаналізувавши такі документи на предмет їх належності та достатності суди встановили, що надані позивачем первинні документи, копії яких долучено до матеріалів справи, дають можливість встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, а також сторони господарських операцій, що, відповідно, свідчить про те, що вказані документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

97. При цьому, на переконання колегії суддів, суди попередніх інстанцій правомірно відхилили доводи відповідача про нереальність господарських операцій позивача та його контрагента з огляду лише на податкову інформацію щодо його контрагента (дослідження ланцюга постачання), оскільки відомості, наявні в інформаційно-аналітичних базах як відносно контрагентів позивача, так і за ланцюгами постачання ТМЦ (виконання робіт, надання послуг), носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган, з урахуванням того, що надані платником податку документи повною мірою спростовують це.

98. Суд не приймає до уваги посилання податкового органу на окремі недоліки в оформленні первинних документів платника податків, оскільки формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

99. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.

100. З огляду на наведене, висновки відповідача, з якими погодився суд апеляційної інстанції, про завищення ТОВ «КБВ» податкового кредиту на суму 15 326 грн в зв`язку з непідтвердженням перевіркою реальності здійснення господарських операцій з придбання маргарину та жиру рослинного в ТОВ «Про-Постач» (код за СДРПОУ 42636323) на суму 91 958 грн, в т.ч. ПДВ 15 326,33 грн, є помилковими.

101. Щодо операції з постачання (дарування) позивачем фізичним особам житлових будинків, колегія суддів зазначає наступне.

102. Як було встановлено судами попередніх інстанцій ТОВ «КБВ» згідно договорів купівлі-продажу від 10 серпня 2016 року придбало 2 житлових будинки: загальною площею 96.6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 022 439,16 грн; загальною площею 93,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю - 436 236, 37 грн. Державну реєстрацію права власності на вказані житлові будинки проведено 10 серпня 2016 року під реєстраційними номерами: № 155844490 та № 15844286, відповідно.

103. В подальшому відповідно до договорів дарування від 21 листопада 2018 року вказані будівлі передані у власність фізичним особам: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вартість будинків збільшено на 572 908,45 грн та 964 071,67 грн, на суму витрат за результатами проведених ремонтних робіт.

104. Водночас, за висновками акта перевірки житлові будинки за адресою АДРЕСА_1 , та за адресою АДРЕСА_2 є реконструйованими або капітально відремонтованими. Отже, операції з постачання вказаних будинків за договорами дарування, за позицією контролюючого органу, відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК України не звільняються від оподаткування податком на додану вартість. Податковий орган вважає, що проведений ремонт є капітальним, оскільки вартість житлових будинків суттєво збільшилась, а тому у позивача виникло податкове зобов`язання з податку на додану вартість.

105. Оцінюючи такі висновки відповідача колегія суддів виходить з наступного.

106. Так, відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК України звільняються від оподаткування операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання, якщо інше не передбачено цим підпунктом.

У цьому підпункті перше постачання житла (об`єкта житлового фонду) означає:

а) першу передачу готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника;

б) перший продаж реконструйованого або капітально відремонтованого житла (об`єкта житлового фонду) покупцю, який є особою, іншою, ніж власник такого об`єкта на момент виведення його з експлуатації (використання) у зв`язку з такою реконструкцією або капітальним ремонтом, або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) на таку реконструкцію чи капітальний ремонт за рахунок замовника.

107. Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що операцією з першого постачання житла вважатимуться операції з:

передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) на готове новозбудоване житло (об`єкт житлового фонду) до першого власника такого житла, незалежно від джерел фінансування будівництва: чи за рахунок власних коштів підприємства-замовника, чи за рахунок учасників фонду фінансування будівництва, чи за кошти держателів облігацій;

передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) на реконструйоване або капітально відремонтоване житло (об`єкт житлового фонду) особі іншій, ніж власник такого об`єкта на момент введення такого житла в експлуатацію (використання);

постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження нового житла чи реконструкції або капітального ремонту житла за рахунок замовника.

Така операція з першого постачання житла підлягає оподаткуванню податком на додану вартість на загальних підставах. У свою чергу, операції з подальшого постачання житла (об`єктів житлового фонду) звільняються від оподаткування.

108. У Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17 травня 2005 року № 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (далі - Правила № 76), визначено терміни:

Ремонт будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на відновлення, з можливим поліпшенням експлуатаційних показників елементів будинку.

Реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог.

Капітальний ремонт будинку - комплекс ремонтно-будівельних робіт, пов`язаних з відновленням або поліпшенням експлуатаційних показників будинку, із заміною або відновленням несучих або огороджувальних конструкцій, інженерного обладнання та обладнання протипожежного захисту без зміни будівельних габаритів об`єкта та його техніко-економічних показників.

109. Аналогічне визначення понять реконструкції та капітального ремонту жилого будинку містить і в ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

110. Відповідно до ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» ці норми встановлюють склад та зміст проектної документації на нове будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт та технічне переоснащення будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, їх комплексів або їх частин, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури.

111. Згідно статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

112. При цьому згідно визначення понять, яке міститься в статті 1 цього Закону будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва.

113. Отже, при проведенні реконструкції чи капітального ремонту жилого будинку замовник має право виконувати будівельні роботи після розроблення проєкту реконструкції чи капітального ремонту та повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

114. Водночас як було встановлено судами попередніх інстанцій акт перевірки не містить посилань на докази, які б підтверджували проведення позивачем реконструкції чи капітального ремонту житлових будинків за адресою АДРЕСА_1 , та за адресою АДРЕСА_2. Доказів проведення капітального ремонту чи реконструкції вказаних будинків відповідач не надав і під час судового розгляду вказаної справи.

115. З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що податковим органом не доведено правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення № 14070/23-00-07-01-01, в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 573 772 грн.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що податкові органи не наділені повноваженнями на власний розсуд визначати чи відбулася реконструкція/капітальний ремонт жилого будинку, чи був здійсненний ремонт будинків для підтримання їх у робочому стані.

116. Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що операції з постачання (дарування) позивачем фізичним особам житлових будинків не є операціями з першого постачання житла в розумінні підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК України, а тому зазначені операції звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

117. Крім того, як вбачається з акта перевірки, контролюючий орган дійшов до висновку, що ТОВ «КБВ», в порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 ПК України, не нараховано податкові зобов`язання на загальну суму 10 572 085 грн на залишкову балансову вартість понесених витрат на поліпшення орендованого майна відповідно до договору оренди майна від 28 грудня 2015 року б/н, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 4 382 139 грн.

118. Щодо вказаних висновків контролюючого органу, колегія суддів виходить з наступного.

119. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до договору оренди майна від 28 грудня 2015 року б/н позивач орендував у ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» (код за ) рухоме та нерухоме майно терміном на 10 років (до 28 грудня 2025 року).

120. В подальшому позивачем понесено витрати з поліпшення орендованого майна на суму 53 496 830,03 грн.

121. Згідно наказу ТОВ «КБВ» від 29 грудня 2017 року № 109 поліпшення об`єктів орендованих основних засобів введено в експлуатацію.

122. Вказані поліпшення використовувались в господарській діяльності підприємства.

123. Додатковою угодою від 27 березня 2018 року б/н до договору оренди майна від 28 грудня 2015 року б/н, вказаний договір оренди майна достроково розірвано (припинено) з 27 березня 2018 року.

124. Відповідно до акту приймання-передачі від 27 березня 2018 року № 4, позивач повернув майно на користь ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат».

125. Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

126. Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення терміну постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

127. Відповідно до підпункту «в» підпункту 14.1.185 та підпункту «в» підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів/послуг включає, зокрема, безоплатну передачу майна іншій особі, постачання послуг іншій особі на безоплатній основі.

128. Згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Крім того, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

129. Враховуючи викладене, якщо платником - орендарем понесено витрати на поліпшення об`єкта оренди та такі витрати не компенсовано орендодавцем, то при поверненні об`єкта оренди таке поліпшення вважається безоплатно наданою послугою, яка підлягає оподаткуванню ПДВ.

130. При цьому, база обкладення ПДВ в орендаря повинна визначатися за правилами п. 188.1 ПК України, передбаченими для постачання необоротних активів, а саме: виходячи із суми отриманої компенсації, але не нижче від залишкової вартості поліпшень за даними бухобліку, що склалася станом на початок звітного періоду, у якому передано поліпшене майно.

131. Суд звертає увагу, що в Акті перевірки податковий орган серед іншого встановив, що при поверненні орендованих основних засобів орендодавцю, на витрати, які понесені при поліпшенні зазначених основних засобів, та не компенсовані орендарю, податкові зобов`язання по податку на додану вартість не нараховано. Відповідно до зазначеного, якщо орендарем понесено витрати на поліпшення об`єкта оренди та такі витрати не компенсовано орендодавцем, то, на думку податкового органу, при поверненні об`єкта оренди, таке поліпшення вважається безоплатно наданою послугою, яка підлягає оподаткуванню ПДВ за основною ставкою, виходячи з ціни придбання товарів/послуг, використаних для такого поліпшення.

132. Водночас як було встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, після розірвання договору оренди майна, а саме, 27 березня 2018 року між ТОВ «КБВ» (покупець) та ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» (продавець) укладено договір купівлі-продажу майна підприємства-банкрута, який посвідчено приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н. Б. Загальна вартість майна за договором купівлі-продажу від 27 березня 2018 року становить 21 603 210,31 грн.

133. При цьому відповідно до вказаного договору купівлі - продажу майна підприємства - банкрута від 27 березня 2018 року б/н, на підставі протоколу проведення аукціону від 22 березня 2018 року №1, ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» (код за ) зобов`язується передати у власність ТОВ «КБВ» майно згідно додатку № 1 до даного Договору.

134. Отже, фактичні обставини вказують, що припинення договору оренди майна від 28 грудня 2015 року б/н обумовлено тим, що згідно протоколу проведення аукціону від 22 березня 2018 року № 1 ТОВ «КБВ» визначено переможцем аукціону з продажу майна ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат».

135. При цьому, позивач не припинив використання орендованого майна, натомість став його власником, тобто продовжив використання орендованого раніше майна у власній господарській діяльності.

136. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ТОВ «КБВ» безперервно продовжувало користуватися відповідними об`єктами основних засобів разом із здійсненими ним поліпшеннями за новим договором купівлі-продажу, при цьому, у відповідності до положень ПК України, не відбувалось постачання товарів.

137. З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач не передавав безкоштовно у власність ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» результатів поліпшень орендованого майна, а тому на позивача не може покладатись обов`язок сплати податку на додану вартість в сумі 4 382 139 грн.

138. Враховуючи наведене, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 24 вересня 2024 року № 14070/23-00-07-01-01, в частині нарахування грошових зобов`язань в сумі 4 971 237 грн та штрафних санкцій в сумі 497 124 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.

139. Водночас колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки у позивача відсутній обов`язок зі сплати ПДВ за операції з дарування житлових будинків за адресою АДРЕСА_1, та за адресою АДРЕСА_2, то у нього не було підстав для реєстрації податкових накладних на відповідну суму, що свідчить про наявність підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № 14072/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 3 400 грн за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

140. Також, колегія суддів вважає правильним вірним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що податкове повідомлення-рішення № 14073/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вище визнано правомірними дії позивача під час відображення в податковому обліку витрат на поліпшення орендованого майна відповідно до договору оренди майна від 28 грудня 2015 року, а тому позивач не може позбавлятись права на бюджетне відшкодування з ПДВ в сумі 6 189 946 грн.

141. Вирішуючи питання про правомірність податкового повідомлення-рішення №14075/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, яким встановлено заниження інших операційних доходів на загальну суму 76 632 грн за результатами господарських взаємовідносин з ТОВ «Про-Постач», дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскільки вище надана оцінка діям податкового органу щодо цих правовідносин під час перевірки правомірності податкового повідомлення-рішення № 14070/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, то твердження податкового органу про заниження операційних доходів внаслідок відсутності фактичного здійснення господарських операцій з цим контрагентом, також є неправомірними.

115. Щодо відображення безвідсоткової фінансової допомоги, внаслідок чого податковим органом зроблено висновок про заниження інших фінансових доходів на загальну суму 20 507 794,49 грн та заниження фінансових витрат на суму амортизації дисконту на загальну суму 15 880 702,90 грн, колегія суддів зазначає таке.

116. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ «КБВ» та ТОВ «Торговий дім СЛАВСНАБ» укладений договір від 01 грудня 2021 року № ССн-161-фп, згідно якого ТОВ «Торговий дім СЛАВСНАБ» (позикодавець) надав ТОВ «КБВ» (позичальник) поворотну фінансову допомогу у розмірі 91 000 000 грн строком до 30 листопада 2022 року.

117. Відповідно до додаткової угоди від 15 грудня 2022 року б/н до договору від 01 грудня 2021 року № ССн-161-фп, отримана довгострокова поворотна фінансова допомога 15 грудня 2022 року зменшена на 3 000 000 грн, та складає 88 000 000 грн.

118. Станом на 31 березня 2024 року ТОВ «КБВ» в бухгалтерському обліку товариства по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами» обліковує кредиторську заборгованість перед ТОВ «Торговий дім СЛАВСНАБ» по отриманій по договору від 01 грудня 2021 року № ССн-161-фп поворотній фінансовій допомозі в сумі 88 000 000 грн.

119. Оскільки на дату погоджену сторонами заборгованість не погашена, податковий орган вважає, що вказані зобов`язання є довгостроковими, а тому вони підлягають дисконтуванню, відповідно податковий орган визначив фінансовий дохід від дисконтування позики.

120. Оцінюючи такі висновки податкового органу колегія суддів виходить з такого.

121. Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

122. Відповідно до підпунктів 14.1.257 та 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

123. Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності.

124. Згідно частини третьої статті 12-1 Закону № 996-XIV підприємства (крім публічних акціонерних товариств, банків, страховиків, а також підприємств, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України), самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

125. Відповідно до пункту 6 П(С)БО 11 «Зобов`язання» зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

126. Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду (пункт 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання»).

127. Відповідно до абзаців першого та восьмого пункту 4 П(С)БО 11 «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями, а поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

128. Пунктом 7 П(С)БО 11 «Зобов`язання» передбачено, що до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

129. Відповідно до пунктів 11, 12 П(С)БО 11 «Зобов`язання» поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання.

130. Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.

131. За визначенням в абзаці дев`ятому пункту 4 цього ж П(С)БО сума погашення - не дисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

132. Відповідно до пункту 10 П(С)БО 11 «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

133. Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства (абзац десятий пункту 4 П(С)БО 11 «Зобов`язання»).

134. Відповідно до пункту 4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

135. Фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора.

136. Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

137. Фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

138. Фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента (пункт 10 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти»).

139. Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо) (пункт 29 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти»).

140. Відповідно до пункту 31 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

141. З аналізу зазначених норм законодавства висновується, що правила дисконтування із включенням суми дисконту до інших доходів поширюються на довгострокові зобов`язання. Оцінка зобов`язань за теперішньою вартістю (дисконтованою сумою майбутніх платежів) вимагається лише за наявності наступних умов: зобов`язання повинні бути довгостроковими; на них мають нараховуватися проценти.

142. Суди попередніх інстанцій установили, що умови договорів про надання поворотної фінансової допомоги (з урахуванням додаткових угод) не передбачають нарахування процентів на фінансову допомогу, що виключає обов`язок боржника визначити на дату виникнення кредиторської заборгованості теперішню (справедливу) вартість зобов`язання, як того вимагав контролюючий орган.

143. Також, судами було встановлено, що відповідно до облікової політики позивача, Товариство для здійснення господарської діяльності використовує Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку. Зокрема в пункті 2.1. розділу 2 «Методологічні аспекти облікової політики» наказу Товариства №1 від 20 березня 2015 року «Про облікову політику» зазначено, що введення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності здійснювати відповідно до норм національних П(С)БО, норми МСФЗ для цих цілей не застосовувати.

144. В свою чергу, національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, тоді як така методологія визначена Міжнародними стандартами фінансової звітності.

145. Разом з цим, як вбачається зі змісту акта перевірки, контролюючим органом здійснено дисконтування за формулою, що встановлено Міжнародним стандартом фінансової звітності.

146. Зокрема, для визначення справедливої вартості (дисконтування) податковим органом застосована наступна формула: PV = FV: (1 + i) n де: FV - майбутня вартість; PV - теперішня вартість; і - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування Національного банку України; n - строк (число періодів).

147. Однак, слід ураховувати, що частиною третьою статті 12-1 Закону № 996-ХІV встановлено, що підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

148. Тобто, позивач, як особа, бухгалтерський облік якої базується на національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку, а не на міжнародних стандартах фінансової звітності, з урахуванням того, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, не зобов`язаний визначати таку методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. В свою чергу, контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки такому платнику податків (який керується виключно національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку) щодо методики, про що було зазначено у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року по справі № 160/6203/20.

149. Таким чином, визначення національних стандартів не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах. Тому позиція контролюючого органу щодо посилання на міжнародні стандарти у разі, коли підприємство здійснює облік за національними стандартами, є неправомірною та не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

150. Отже, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що застосований відповідачем розрахунок за формулою дисконтування заборгованості позивача є неправомірним, оскільки ґрунтується на нормах міжнародного стандарту фінансового обліку, в той час як позивач застосовує національне положення бухгалтерського обліку.

151. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 04 січня 2023 року по справі № 640/10524/20, від 21 червня 2023 року по справі № 640/9281/19, від 26 липня 2023 року по справі № 640/15028/19, від 06 березня 2024 року по справі № 160/10420/20 та від 10 вересня 2025 року по справі № 160/6256/20.

152. При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідач в касаційній скарзі в частині означеного епізоду, посилаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, наводить обґрунтування щодо необхідності відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 21 червня 2023 року по справі № 640/9281/19, що був застосований судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях (щодо відсутності методики проведення дисконтування заборгованості).

153. Втім, колегія суддів виходить з того, що аналіз судової практики свідчить про існування конкретної і послідовної правової позиції з правового питання, що є спірним у цій справі, від якої Верховний Суд в установленому законом порядку не відступав, а навпаки, продовжує її застосовувати. Заявником касаційної скарги, своєю чергою, переконливо не обґрунтовано необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, яка була застосована судами.

154. Крім того, за даними акта перевірки позивач при купівлі за 352 013,50 грн дебіторської заборгованості фактично збільшив активи товариства на суму 47 425 634,98 грн (47 777 648,48 - 352 013,50), оскільки не відобразив у бухгалтерському обліку товариства дохід на різницю між номінальною вартістю дебіторської заборгованості та сумою купівлі дебіторської заборгованості в сумі 47 425 634,98 грн (47 777 648,48 - 352 013,50).

155. Зокрема в ході перевірки зроблений висновок про порушення ТОВ «КБВ» вимог пунктів 5, 7 Стандарту № 15, пункту 3.17. наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2013 року № 433 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності» (далі - Наказ № 433), в результаті чого занижено інші доходи за 2018 рік на загальну суму 47 425 635 грн.

156. Оцінюючи такі висновки податкового органу колегія суддів виходить з такого.

157. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі договору від 27 березня 2018 року ТОВ «КБВ» придбало цілісний майновий комплекс (ЦМК) «Ватутінський хлібокомбінат». До складу ЦМК входила дебіторська заборгованість номінальною вартістю 47 777 648,48 грн.

При цьому при придбанні вказаної дебіторської заборгованості ТОВ «КБВ» в бухгалтерському обліку зроблені наступні записи: Дт 377 «Розрахунки з іншими дебіторами» та К-т 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» в сумі 352 013,50 грн.

159. Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 199 року № 290.

160. Відповідно до пункту 5 П(с)БО 15 «Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

161. Пунктом 21 П(С)БО 15 визначено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

162. Згідно з пунктом 5 ПСБО 10 «Дебіторська заборгованість»: дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

163. Відповідно до пункту 3.2 розділу III Наказ № 433 у звіті про фінансові результати наводяться доходи і витрати, які відповідають критеріям, визначеним в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

164. Згідно пункту 3.17 Наказу № 433, у статті «Інші доходи» відображається дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць; дохід підприємств (крім тих, основною діяльністю яких є торгівля цінними паперами) від зміни балансової вартості фінансових інструментів, які оцінюються за справедливою вартістю, та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

165. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до договору про надання послуг з незалежної оцінки майна від 15 січня 2018 року між суб`єктом оціночної діяльності та ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» (Замовник), складено 12 лютого 2018 року висновок про вартість майна ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат», у складі звіту про оцінку майна, що перебуває на балансі ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» (). За даними звіту оціночна вартість дебіторської заборгованості ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» становить 351 971,43 грн.

166. Згідно наявного в матеріалах справи Акту прийому-передачі дебіторської заборгованості до договору купівлі-продажу майна підприємства-банкрута від 26 березня 2018 року, продавець передав, а покупець отримав у власність дебіторську заборгованість згідно з переліком наведеним в цьому акті на загальну суму 47 777 648,48 грн. При цьому згідно вказаного акта оціночна вартість такої заборгованості становить 352 013,50 грн.

167. З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що помилковими є висновки контролюючого органу про те, що позивач набув активи у вигляді дебіторської заборгованості у розмірі 47 777 648,48 грн, оскільки оціночна вартість такої заборгованості складає 351 971,43 грн. Відповідно, в бухгалтерському обліку підприємства не відбулося збільшення активів за рахунок переданої дебіторської заборгованості. Доказів надходження позивачу коштів чи набуття активів в рахунок погашення заборгованості за період охоплений перевіркою період відповідач не надав, а тому висновки акту перевірки в цій частині також є необґрунтованими.

168. Що стосується встановленого перевіркою завищення ТОВ «КБВ» витрат на збут на загальну суму 5 769 017 грн, в зв`язку з відсутністю первинних бухгалтерських документів, які підтверджують надання ФОП ОСОБА_1 послуг з ремонту автомобілів на суму 2 799 227 грн та ФОП ОСОБА_2 консультаційних послуг з питань зовнішньоекономічної діяльності на суму 2 969 789,57 грн, колегія суддів виходить з такого.

169. Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

170. Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248 (П(С)БО 16).

171. Відповідно до пунктів 5-7 П(С)БО 16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

172. Згідно з пунктом 9 П(С)БО 16 не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

173. Пунктом 6 П(С)БО 16 передбачено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

174. Тобто, підставою для відображення (нарахування) витрат в бухгалтерському обліку є факт понесення таких витрат, що виражається у зменшенні активів або збільшенні зобов`язань.

175. Згідно відомостей, які містяться в акті перевірки, відповідно наданих ТОВ «КБВ» до перевірки первинних документів та оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за період з травня 2019 по березень 2024 року позивачем документально оформлено придбання послуг з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільних транспортних засобів чи його складових частин у ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 2 799 227 грн.

176. Податковий орган вважає, що операції між позивачем та ФОП ОСОБА_1 фактично не відбулись, оскільки позивач не надав усіх необхідних документів на підтвердження реальності господарських операцій, зокрема, акти передавання-приймання КТЗ, його складових частин (систем) для надання та після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; накази директора про характер і ознаки здійснюваних підприємством ремонтних робіт.

177. Водночас, вирішуючи питання правомірності відображення позивачем у складі витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № КБВ 336 від 19 квітня 2019 року відповідно якого виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу чи його складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як замовника, так і спеціально замовлених виконавцем.

177. На підтвердження реальності здійснення господарських операцій із вказаним контрагентом, позивачем долучено до матеріалів справи копії актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих) послуг, які у повній мірі відображають детальний перелік виконаних робіт по ремонту транспортних засобів позивача та дають змогу встановити дійсний зміст господарської операції.

178. Відповідно до наданих до перевірки платіжних доручень, розрахунки з постачальником товару проведено у безготівковій формі через розрахункові рахунки ТОВ «КБВ» всього у сумі 2 759 627 грн.

179. Проаналізувавши такі документи на предмет їх належності та достатності суди встановили, що надані позивачем первинні документи, копії яких долучено до матеріалів справи, дають можливість встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування наданих послуг, їх кількість та вартість, а також сторони господарських операцій, що, відповідно, свідчить про те, що вказані документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

180. Водночас судами попередніх інстанцій враховано, що основний вид діяльності ФОП ОСОБА_1 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

181. При цьому, на переконання колегії суддів, суди попередніх інстанцій правомірно відхилили доводи відповідача про нереальність господарських операцій позивача та його контрагента з огляду лише на відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів, оскільки контролюючий орган не навів аналізу виконаних ФОП ОСОБА_1 ремонтних робіт транспортних засобів та не зазначив про неможливість їх самостійного виконання безпосередньо ОСОБА_1 , без залучення трудових ресурсів та безпосередньо на місці за адресою вказаною замовником.

182. Доводи відповідача про відсутність доказів передачі та приймання транспортних засобів, до та після ремонту, слушно були відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.

183. Щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій із ФОП ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що як було встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно наданих позивачем до перевірки первинних документів та оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за період з квітня 2018 по березень 2024 товариством документально оформлено придбання консультаційних послуг з питань зовнішньо-економічної діяльності у ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 2 871 154 грн.

184. Так, між ТОВ «КБВ» та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг № б/н від 01 вересня 2016 року, з додатковими угодами № 1 від 01 вересня 2016 року, № 2 від 10 квітня 2018 року, № 3 від 02 січня 2019 року, № 4 від 04 лютого 2019 року, № 5 від 16 грудня 2021 року, відповідно до яких виконавець зобов`язується надати, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити на умовах та в порядку, передбачених цим договором консультаційні послуги з питань зовнішньо-економічної діяльності товариства. Виконавець, на умовах ексклюзивності, представляє інтереси замовника під час співпраці з зазначеними покупцями-імпортерами: ZLOTA TRADING, Inc, USA на визначеній та погодженій двома сторонами території, а саме: Сполучені Штати Америки (США).

185. На підтвердження реальності здійснення господарських операцій із вказаним контрагентом, позивачем долучено до матеріалів справи копії актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих) послуг, які у повній мірі відображають детальний перелік консультаційних послуг для позивача з питань зовнішньо-економічної діяльності та дають змогу встановити дійсний зміст господарської операції.

186. Відповідно до наданих до перевірки платіжних доручень, розрахунки з постачальником товару проведено у безготівковій формі через розрахункові рахунки ТОВ «КБВ» всього у сумі 2 853 258,47 грн.

187. Проаналізувавши такі документи на предмет їх належності та достатності суди встановили, що надані позивачем первинні документи, копії яких долучено до матеріалів справи, дають можливість встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування наданих послуг, їх кількість та вартість, а також сторони господарських операцій, що, відповідно, свідчить про те, що вказані документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

188. При цьому судами попередніх інстанцій враховано, що одним з видів діяльності ФОП ОСОБА_2 є 70.22 - консультування з питань комерційної діяльності й керування.

189. При цьому, на переконання колегії суддів, суди попередніх інстанцій правомірно відхилили доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів: здійснення контролю за фінансовою частиною угоди між замовником та покупцем - імпортером, здійснення контролю за відвантаженням продукції, митним оформленням, дотриманням відповідної прописаної в Контракті документації, проходження державних митних органів країн замовника, продавця в країнах можливого транзиту, оскільки умовами договору від 01 вересня 2016 року на ФОП ОСОБА_2 не покладено обов`язків контролю за відвантаженням товарів, митного оформлення та контролю проходження товару через кордон. Натомість ФОП ОСОБА_2 виключно надає послуги консультування щодо того як саме необхідно оформити митні та товаросупровідні документи, сертифікати продукції, маркування та ветеринарного контролю. Тобто, ФОП ОСОБА_2 не здійснює контроль за господарською діяльністю позивача, а лише забезпечує представництво інтересів останнього з метою реалізації продукції.

190. Крім того, характер та умови договору не вимагають від ФОП ОСОБА_2 наявності окремих приміщень та додаткових трудових ресурсів для належного виконання взятих на себе зобов`язань, а тому посилання відповідача на відсутність орендованих приміщень та найманих працівників обґрунтовано були відхилені судами попередніх інстанцій.

191. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного виконання робіт та надання послуг за результатами господарських взаємовідносин з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 вказує, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

192. Вирішуючи питання про правомірність податкового повідомлення-рішення № 14074/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, колегія суддів виходить з наступного.

193. Згідно висновків акта перевірки позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України, абзацу 1 пункту 8.4 розд. VIII Порядку № 1588, за неподання 42 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.

194. Загальні положення щодо обліку платників податків врегульовано статтею 63 глави 6 розділу II ПК України.

195. Так, відповідно до пункту 63.1 статті 63 ПК України, облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

196. Згідно з пунктом 63.3 статті 63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу. Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків. Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

197. Отже, одним із способів податкового контролю є контроль за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

198. Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року № 1588 із змінами та доповненнями (Порядок № 1588).

199. Згідно з пунктом 8.1 Порядку № 1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.

200. Положеннями пункту 8.2 Порядку № 1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

201. Повідомлення за формою № 20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.

202. Основною метою запровадження форми № 20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).

203. Повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, подається до органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.

204. Згідно з пунктом 8.4 Порядку № 1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.

205. Тобто, повідомлення за формою № 20-ОПП є складовою облікових даних платника податків, оскільки стосується об`єктів оподаткування та/або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, щодо яких здійснюється податковий контроль.

206. За встановленими перевіркою обставинами, ТОВ «КБВ» у періоді охопленому перевіркою орендувало, здавало в оренду, дарувало, придбавало та реалізовувало основні засоби.

207. При цьому як встановлено перевіркою, і не заперечується позивачем, на вказані об`єкти останній не подав до контролюючого органу повідомлення за формою № 20-ОПП.

208. Згідно з пунктом 117.1 статті 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

209. Оскільки позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП, до контролюючого органу не подавалися, колегія суддів дійшла висновку про те, що застосування до ТОВ «КБВ» штрафних санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням № 14074/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, є правомірним.

210. Посилання позивача, з якими погодилися суди першої та апеляційної інстанцій, на те, що нарахування штрафу за кожну одиницю є некоректним та неправомірним, є безпідставними, оскільки вони не знаходять свого нормативного підтвердження. Встановлені у пункті 8.4 Порядку № 1588 правила, які до того ж набрали чинності лише 27 липня 2020 року щодо можливості подання узагальнюючої інформації про однотипні об`єкти в одному повідомленні за формою № 20-ОПП, не означають, що штрафна санкція розраховується виходячи з кількості не поданих узагальнюючих повідомлень. Право узагальнювати інформацію належить саме платнику податків, а не контролюючому органу під час вирішення питання розміру штрафних санкцій. Оскільки платник податків зобов`язаний подавати повідомлення за формою № 20-ОПП про кожний об`єкт оподаткування та/або об`єкт, пов`язаний з оподаткуванням або через який провадиться діяльність, то штрафна санкція розраховується за кожний об`єкт, щодо якого не було подано відповідне повідомлення.

211. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 04 квітня 2023 року по справі № 120/15979/21-а.

212. За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

213. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

214. Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

215. Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

216. За правилами статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

217. Оскільки обставини у справі встановлені з достатньою повнотою і відсутні заперечення сторін щодо таких, але судові рішення ухвалені частково з неправильним застосуванням норм матеріального права, такі підлягають скасуванню в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № 14074/23-00-07-01-01 від 24 вересня 2024 року, яким до ТОВ «КБВ» застосовано штрафні санкції в сумі 42 840 грн. В іншій частині позовних вимог оскаржувані рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі № 580/12767/24 скасувати, в частині задоволених позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 24 вересня 2024 року № 14074/23-00-07-01-01, винесене Головним управлінням ДПС у Черкаській області, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМБІНАТ БАРАНКОВИХ ВИРОБІВ» застосовано штрафні санкції в сумі 42 840 грн.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМБІНАТ БАРАНКОВИХ ВИРОБІВ» в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі № 580/12767/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді Н. Є. Блажівська

О. В. Білоус