Справа № 420/769/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/769/22

Головуючий І інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О.,

за участю секретаря - Брижкіної І.О., представника відповідача (апелянта) - Демчик Н.О. та представника позивача - Янчука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 05.09.2025р.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбра-Імпекс» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

13.01.2022р. ТОВ «Амбра-Імпекс» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.10.2021р.:

- №714 - про збільшення податкових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 14613515 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 769339 грн.;

- №714 - про зменшення суми від`ємного значення ПДВ на 1774598 грн. за червень 2021р.;

- №714 - про застосування штрафної санкції у розмірі 2873704 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області є неправомірними, передчасними та безпідставними, оскільки ґрунтуються на помилкових висновках неправомірно проведеної документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Амбра-Імпекс», що були зроблені без повного і детального дослідження всіх документів, наявних у Товариства.

Представник відповідача, у свою чергу, надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2023р., залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2023р., позов ТОВ «Амбра-Імпекс» - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 23.10.2021р. №714, №714, №714.

Вказані судові рішення відповідачем було оскаржено у касаційному порядку.

06.03.2025р. постановою Верховного Суду касаційну скаргу ГУ ДПС в Одеській області було задоволено частково, у зв`язку із чим, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2023р. і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2023р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду 1-ї інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року (ухваленим у відкритому судовому засіданні) адміністративний позов ТОВ «Амбра-Імпекс» - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 23.10.2021р. №714, №714 та №714. Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Амбра-Імпекс» витрат зі сплати судового збору у розмірі - 24810 грн.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції, відповідач 30.09.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2026р. і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

04.11.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача категорично заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026р. призначено справу до розгляду за участю сторін у відкритому судовому засіданні на 11.02.2026р.

13.01.2026р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

11.02.2026р. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача (апелянта) підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача у судовому засіданні категорично заперечував проти її задоволення та мотивовано наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, а також виступи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ТОВ «Амбра-Імпекс» () зареєстрований 06.02.2013р. як суб`єкт господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основним видом економічної діяльності позивача є неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90).

У період з 06.09.2021р. по 10.09.2021р., працівниками ГУ ДПС в Одеській області, на підставі направлень від 19.08.2021р. №1118/15-32-07-14, №11120/15-32-07-14, №11113/15-32-07-14, №11066/15-32-07-14, №11111/15-32-07-14, №11116/15-32-07-14 та від 28.08.2021р. №11611/15-32-07-14, у відповідності до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України, а також плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021р., на підставі наказу від 02.08.2021р. №5500-п, було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Амбра-Імпекс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2018р. по 30.06.2021р.

За результатами вказаної перевірки складено Акт від 17.09.2021р. №20298/15-32-07-18/38573378, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- п.п.44.1, 44.2, 44.6 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.140.5.9, 140.5.10, 140.5.11 п.140.5 ст.140 ПК України, ст.1, п.п.1, 2, 3, 4 ст.9, п.1 ст.11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п.5, 7 П(С)БО 15 «Дохід» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290), п.п.2.1, 2.2, 2.4, 2.8, 2.16 ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88), П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. №73 зі змінами та доповненнями), п.п.5.1, 5.2, 5.3, 5.7 П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000р. №39 у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2011р. №25 зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету, на 14 613 514 грн., у тому числі: 4 квартал 2018р. заниження на 68 323 грн.; 1 квартал 2019р. заниження на 100 554 грн.; 2 квартал 2019р. заниження на 149 176 грн (наростаючим підсумком за півріччя 2019р. заниження на 249 729 грн.); 3 квартал 2019р. заниження на 2 716 312 грн (наростаючим підсумком за три квартали 2019р. - заниження на 2 966 041 грн.); 4 квартал 2019р. - заниження на 42 991 грн (наростаючим підсумком за 2019 рік заниження на 3 009 032 грн.); 1 квартал 2020р. - заниження на 2 455 745 грн.; 2 квартал 2020р. заниження на 3 204 556 грн (наростаючим підсумком за півріччя 2020р. заниження на 5 660 301 грн.); 3 квартал 2020р. завищення на 34 565 грн (наростаючим підсумком за три квартали 2020р. заниження на 5 625 737 грн.); 4 квартал 2020р. заниження на 4 042 757 грн (наростаючим підсумком за 2020р. заниження на 9 668 496 грн.); 1 квартал 2021р. заниження на 1 762 384 грн.; 2 квартал 2021р. заниження на 105 282 грн (наростаючим підсумком за півріччя 2021р. заниження на 1 867 666 грн.);

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.п.192.1, 192.3 ст.192, п.198.5 ст.198, п.п.201.7, 201.10 ст.201 ПК України, ст.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп.3 п.4 розділу V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016р. №21) та п.п.2.1, 2.4, 2.7 ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88), в результаті чого встановлено:

- неправомірне визначення ТОВ «Амбра-Імпекс» податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 11 947 575 грн. на користь суб`єктів господарювання «покупців» (ТОВ «ОПТІ-ТРЕЙД ПЛЮС» (41188078), ТОВ «СВІТАНОК АГРО-ЗАХІД» (40316472), ТОВ «ЗАХІДШВЕСТКОМ» (42039716), ТОВ «ОРГАНІК ЗБУТ» (попередні назви ТОВ «КФ "ФАБРИКА ОРГАНІЧНИХ ДОБРИВ», ТОВ «ХІМТЕХПЛЮС») (42251009)), ТОВ «К.П.К. СКІФІЯ» (42395708), TOB «ТАМІРА ТОРГ» (42558036)), та відсутність визначення податкових зобов`язань при реалізації товарів третім особам у сумі 11 947 575 грн., в результаті чого встановлено незмінність задекларованих ТОВ «Амбра-Імпекс» податкових зобов`язань;

- неправомірність складення та реєстрації в ЄРПН податкових накладних на покупців суб`єктів господарювання «покупців» (ТОВ «ОПТІ-ТРЕЙД ПЛЮС» (41188078), ТОВ «СВІТАНОК АГРО-ЗАХІД» (40316472), ТОВ «ЗАХІДІНВЕСТКОМ» (42039716), ТОВ «ОРГАНІК ЗБУТ» (попередні назви ТОВ «КФ «ФАБРИКА ОРГАНІЧНИХ ДОБРИВ», ТОВ «ХІМТЕХПЛЮС») (42251009)), ТОВ «К.П.К. СКІФІЯ» (42395708), ТОВ «ТАМІРА ТОРГ» (42558036)) на загальну суму ПДВ 11 947 575 грн.;

- відсутність складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних:

- порушення п.198.5 ст.195 ПК України на суму ПДВ 26 730 грн., у тому числі: жовтень 2018р. 895 грн., листопад 2018р. 799 грн., грудень 2018р. 799 грн., січень 2019р. 799 грн., лютий 2019р. 951 грн., березень 2019р. 951 грн., квітень 2019р. 951 грн., травень 2019р. 1 077 грн., червень 2019р. 1 077 грн., липень 2019р. 1 077 грн., серпень 2019р. 1 077 грн., вересень 2019р. 1 077 грн., жовтень 2019р. 1 077 грн., листопад 2019р. 951 грн., грудень 2019р. 951 грн., січень 2020р. 951 грн., лютий 2020р. 951 грн., березень 2020р. 952 грн., квітень 2020р. 952 грн., травень 2020р. 1 083 грн., червень 2020р. 1 083 грн., липень 2020р. 1 083 грн., серпень 2020р. 1 083 грн., вересень 2020р. 1 083 грн., листопад 2020р. 2 042 грн., січень 2021р. 958 грн.;

- порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, ст.195 ПК України на суму ПДВ 11 947 575 грн., у тому числі: жовтень 2018р. 63 096 грн., червень 2019р. 690 518 грн., липень 2019р. 882 343 грн., серпень 2019р. 326 894 грн., вересень 2019р. 106 884 грн., жовтень 2019р. 110 352 грн., листопад 2019р. 2 726 993 грн., грудень 2019р. 781 249 грн., січень 2020р. 51 348 грн., лютий 2020р. 329 427 грн., березень 2020р. 1 851 891 грн., квітень 2020р. 320 680 грн., травень 2020р. 557 786 грн., червень 2020р. 576 845 грн., серпень 2020р. 136 882 грн., вересень 2020р. 275 696 грн., жовтень 2020р. 491 758 грн., листопад 2020р. 338 386 грн., грудень 2020р. 750 767 грн., січень 2021р. 407 440 грн.;

- завищення від`ємного значення податку на додану вартість станом на 30.06.2021р. на суму ПДВ 1 965 449 грн.;

- п.п.1, 3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» в частині ненадходження імпортного товару в законодавчо встановлений термін в сумі 15 132 дол. США по контракту №AI-WF/2011 від 20.11.2019р., укладеному між ТОВ «Амбра-Імпекс» та WHITEFIELDS OVERSEAS LIMITED (Індія);

- прострочена дебіторська заборгованість в сумі 15 132 дол. США по контракту №AI-WF/2011 від 20.11.2019р., укладеному з компанією WHITEFIELDS OVERSEAS LIMITED (Індія);

- п.п.44.1, 44.2 ст.44 ПК України, в результаті чого встановлено ненадання ТОВ «Амбра-Імпекс» контролюючим органам оригіналів документів та їх копій при здійсненні податкового контролю.

Не погоджуючись з такими висновками акту перевірки від 17.09.2021р. №20298/15-32-07-18/38573378, позивач подав свої письмові заперечення на цей акт.

19.10.2021р. листом ГУ ДПС в Одеській області №14001/КПР/15-32-07-14-08, з урахуванням наданих документів до заперечення ТОВ «Амбра-Імпекс», вищевказані висновки акта перевірки від 17.09.2021р. №20298/15-32-07-14/38573378 змінило та виклало, зокрема, в наступній редакції:

- п.п.44.1, 44.2, 44.6 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.140.5.9, 140.5.10, 140.5.11, п.140.5 ст.140 ПК України ст.1, п.п.1, 2, 3, 4 ст.9, п.1 ст.11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п.5, 7 П(С)БО 15 «Дохід» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290), п.п.2.1, 2.2, 2.4, 2.8, 2.16 ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88), П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. №73 зі змінами та доповненнями), п.п.5.1, 5.2, 5.3, 5.7 П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000р. №39 у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2011р. №25 зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету, на 14 613 514 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.п.192.1, 192.3 ст.192, п.198.5 ст.198, п.п.201.7, 201.10 ст.201 ПК України, ст.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п.3, 4 розділу V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (затв. наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016р. №21 у редакції наказів Міністерства фінансів України від 23.02.2017р. №276 та від 23.03.2018р. №381) та п.п.2.1, 2.4, 2.7 ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88), , в результаті чого встановлено:

- неправомірне визначення ТОВ «Амбра-Імпекс» податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 11 947 575 грн на користь суб`єктів господарювання «покупців» (ТОВ «ОПТІ-ТРЕЙД ПЛЮС» (41188078), ТОВ «СВІТАНОК АГРО-ЗАХІД» (40316472), ТОВ «ЗАХІДІНВЕСТКОМ» (42039716), ТОВ «ОРГАНІК ЗБУТ» (попередні назви ТОВ «КФ «ФАБРИКА ОРГАНІЧНИХ ДОБРИВ», ТОВ «ХІМТЕХПЛЮС») (42251009)), ТОВ «К.П.К. СКІФІЯ» (42395708), ТОВ «ТАМІРА ТОРГ» (42558036)), та відсутність визначення податкових зобов`язань при реалізації товарів третім особам у сумі 11 947 575 грн., в результаті чого встановлено незмінність задекларованих ТОВ «Амбра-Імпекс» зобов`язань;

- неправомірність складення та реєстрації в ЄРПН податкових накладних на покупців суб`єктів господарювання «покупців» (ТОВ «ОПТІ-ТРЕЙД ПЛЮС» (41188078), ТОВ «СВІТАНОК АГРО-ЗАХІД» (40316472), ТОВ «ЗАХІДІНВЕСТКОМ» (42039716), ТОВ «ОРГАНІК ЗБУТ» (попередні назви ТОВ «КФ «ФАБРИКА ОРГАНІЧНИХ ДОБРИВ», ТОВ «ХІМТЕХПЛЮС») (42251009)), ТОВ «К.П.К. СКІФІЯ» (42395708), TOB «ТАМІРА ТОРГ» (42558036)) на загальну суму ПДВ 11 947 575 грн.;

- відсутність складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних:

- за порушеннями п.198.5 ст.195 ПК України на суму ПДВ 26 730 грн.;

- за порушеннями п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, ст.195 ПК України на суму ПДВ 11 947 575 грн.;

- завищення від`ємного значення податку на додану вартість станом на 30.06.2021р. на суму ПДВ 1 774 598 грн.;

- пп.1, 3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції», в частині ненадходження імпортного товару в законодавчо встановлений термін в сумі 15 132 дол. США по контракту №AI-WF/2011 від 20.11.2019р., укладеному між ТОВ «Амбра-Імпекс» та WHITEFIELDS OVERSEAS LIMITED (Індія);

- прострочена дебіторська заборгованість в сумі 15 132 дол. США по контракту №AI-WF/2011 від 20.11.2019р., укладеному з компанією WHITEFIELDS OVERSEAS LIMITED (Індія);

- п.п.44.1, 44.2 ст.44 ПК України, в результаті чого встановлено ненадання ТОВ «Амбра-Імпекс» контролюючим органам оригіналів документів та їх копій при здійсненні податкового контролю.

Далі, на підставі вказаних вище висновків, з урахуванням відповіді на заперечення від 19.10.2021р. №14001/КПР/15-32-07-14-08, 23.10.2021р. уповноваженою особою ГУ ДПС в Одеській області було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №714 - про збільшення податкових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 14 613 515 грн та застосування штрафних санкцій у сумі 769 339 грн.;

- №714 - про зменшення суми від`ємного значення податку на додану вартість на 1 774 598 грн за червень 2021р.;

- №714 - про застосування штрафної санкції у сумі 2 873 704 грн за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування.

Не погоджуючись із вказаними вище висновками акту податкової перевірки та прийнятими на їх підставі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Повторно вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи даний позов, суд попередньої інстанції, виконавши усі вимоги постанови Верховного суду від 06.03.2025р., виходив із того, що у контролюючого органу взагалі були відсутні правові підстави для призначення та проведення спірної документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Амбра Імпекс», за результатами якої буди винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. У свою чергу, встановлені у даній справі обставини стосовно протиправності призначення та проведення відповідачем планової виїзної перевірки, за наслідками якої і були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як визначено ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (або вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; із дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема із дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010р. №2755-VI.

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Абзацами 1-4 пп.81.1 ст.81 ПК України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим же Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, а також скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (тобто правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Пунктом 86.1 ст.86 ПК України передбачено те, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або ж довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Так, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.02.2020р. у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, у відповідності до якого, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову відносно наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У постанові Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд від 22.09.2020р. у справі №520/8836/18, крім наведених вище висновків, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч.2 ст.74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення. З урахуванням цього, суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування сум грошового зобов`язання.

Отже, зміст висновків наведених постанов чітко свідчить про те, що установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, позивач вправі посилатись на процедурні порушення проведення перевірки та надіслання рішень за результатами перевірки, а суд, в свою чергу, зобов`язаний надавати правову оцінку таким доводам позивача в першу чергу.

Так, дійсно, як свідчать матеріали цієї справи, позивачем було подано позовну заяву про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.10.2021р. №714, №714 та №714, що є предметом розгляду в цій справі.

У той же час, для правильного вирішення цієї справи насамперед необхідно встановити, чи належить проведення планової виїзної документальної перевірки на підставі на підставі п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та постанови Кабінету Міністрів України №89 до тих процедурних порушень, які об`єктивно можуть вплинути на правильність висновків контролюючого органу за наслідками такої перевірки і, відповідно, чи слугують вказані порушення самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих згідно із такими висновками.

Як загально відомо, 18.03.2020р. набрав чинності Закон України від 17.03.2020р. №533-IX «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено п.52-1 - 52-5.

Зокрема, п.52-2 установлено «мораторій» на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020р. по 31.05.2020р., крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 цього Кодексу.

Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18.03.2020р. по 31.05.2020р. та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30.03.2020р. Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18.03.2020р. та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період до 31.05.2020р. Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

Т.б. на період з 18.03.2020р. по 31.05.2020р. фактично зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст.102 цього Кодексу.

Законом України від 30.03.2020р. №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни, зокрема, до п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України і абз.1 п.52-2 замінено сімома новими абзацами такого змісту: Установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020р. по 31.05.2020р., окрім: документальних позапланових перевірок з підстав, визначених пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених пп.80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 п.80.2 ст.80 цього Кодексу. У зв`язку з цим абз.2 - 4 слід вважати відповідно абз.8 - 9.

29.05.2020р. набрав чинності Закон України від 13.05.2020р. №591-IX «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було внесено зміни, зокрема, і до п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, в абз.1 і 9 слова та цифри «по 31.05.2020р.» замінено цифрами і словами « 2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Отже, законодавець шляхом внесення відповідних змін до ПК України запровадив мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок (крім чітко визначеного переліку видів перевірок) на період з 18.03.2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупинив на вказаний період проведення документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18.03.2020р. та не були завершеними.

Водночас, як відомо, 04.10.2020р. також набрав чинності Закон України від 17.09.2020р. №909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», п.4 розділу ІІ «Прикінцевих положень» якого встановлено, що у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

Відповідно до зазначеного п.4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №909-IX Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 03.02.2021р №89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок», якою постановив скоротити строк дії обмежень, встановлених п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення перевірок юридичних осіб, зокрема: документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог п.77.4 ст.77 Кодексу.

Таким чином, в даному випадку, фактично виникла певна «колізія» між нормами ПК України та Постановою №89 в частині можливості здійснювати контрольні заходи шляхом проведення деяких видів перевірок у період з дня набрання чинності такої постанови по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби.

Слід зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово вирішував наведену вище колізію.

Так, у постанові від 22.02.2022р. у справі №420/12859/21, Верховний Суд виклав правову позицію, що «мораторій» на проведення податкових перевірок на період карантину прямо закріплений п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України (в редакції на момент винесення спірного наказу) та вказана норма в частині обмежень на проведення планових перевірок, була чинною, її дія не зупинялась. Виходячи зі змісту п.2.1 ст.2 ПК України, зміна приписів ПК України здійснюється виключно законами про внесення змін до Кодексу, відповідно зміна строків дії мораторію може бути здійснена виключно шляхом прямого внесення змін до ПК України. Верховний Суд дійшов висновку, що за наявності суперечливих правил і положень щодо дії мораторію на проведення перевірок, які містяться у ПК України і в постанові Кабінету Міністрів України - застосуванню підлягають положення і правила саме ПК України.

У постанові від 27.04.2022р. у справі №140/1846/21 Верховний Суд також підтримав позицію про неможливість застосування положень Постанови №89, як такої, що змінила строки обмежень на проведення планових перевірок, встановлені п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України. Додатково, Верховний Суд звернув увагу, що Постанова №89 прийнята не на підставі та не на виконання ПК України та законів з питань митної справи, у зв`язку з чим згідно з п.3.1 ст.3 ПК України не може вважатися складовою податкового законодавства і не підлягає застосуванню у питаннях, пов`язаних з оподаткуванням.

При цьому, питання щодо впливу таких процедурних порушень на правомірність податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами проведення відповідної податкової перевірки, також вже неодноразово вирішувалось Верховним Судом. У постановах від 28.12.2022р. у справах №420/22374/21, №540/5445/21, №160/14248/21, від 28.10.2022р. у справі №600/1741/21-а, від 12.10.2022р. у справі №160/24072/21 та від 01.09.2022р. у справі №640/16093/21 Верховний Суд констатував, що проведення перевірки на підставі Постанови №89 (в умовах чинності п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України) є протиправним і тягне за собою наслідки у вигляді скасування прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Під час ухвалення постанов від 28.10.2022р. у справі №600/1741/21-а, від 12.10.2022 у справі №160/24072/21 Верховний Суд також враховував висновок і Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08.09.2021р. у справі №816/228/17 і зазначив про те, що доводи про неправомірність дій контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень, прийнятих за її наслідками.

Аналогічна правова позиція з цього питання також викладена й в постановах Верховного Суду від 23.02.2023р. у справі №160/20112/21, від 06.12.2023р. у справі №480/6598/22, від 14.12.2023р. у справі №520/20064/21, від 04.01.2024р. у справі №440/7730/22, від 28.04.2025р. у справі №320/34847/23, від 08.05.2025р. у справі №320/44260/23 тощо.

Отже, правова позиція Верховного Суду щодо наслідків неправомірного проведення документальних перевірок на підставі п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України вже є сформованою та усталеною.

Відповідно до обставин даної справи, на момент видання наказу ГУ ДПС в Одеській області від 02.08.2021р. №5500-п та складання Акту перевірки від 17.09.2021р. №20298/15-32-07-18/38573378, дія «карантину», встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), не завершилася, а відтак діяв і «мораторій» на проведення документальних планових перевірок.

При цьому, як вже підкреслювалося вище, цей «мораторій» був прямо закріплений п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, а тому висновки суду 1-ї інстанції в цій частині є цілком доречними та вірними.

У контексті наведених висновків суду 1-ї інстанції, колегія суддів звертає увагу й на те, що у відповідності до п.п.4, 5 ч.5 ст.160 КАС України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як передбачено у ч.1 ст.47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З викладеного слідує, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета та підстави позову.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Колегія суддів наголошує, що не вважаються зміною підстав позову уточнення, доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин і зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Зазначений правовий висновок цілком узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019р. у справі №924/1473/15.

До того ж, принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, закріплений у ч.4 ст.9 КАС України, зобов`язує суди вживати заходи для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі шляхом виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Положення ч.2 ст.9 КАС України надають право суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд встановлює правову природу правовідносин сторін на підставі належно доведених сторонами обставин, в результаті чого визначає норму права, що підлягає застосуванню. Такі повноваження суду носять імперативний характер, що означає обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам та визначити релевантну таким норму, яка підлягає застосуванню.

У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду висловила та послідовно застосовує правову позицію, за змістом якої повноваження органів влади, є законодавчо визначеними, а суд діє згідно з презумпцією «Jura novit curia» («Суд знає закони»). Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.п.84, 86 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №917/1739/17), а також, що неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (п.144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019р. у справі №487/10128/14-ц).

Отже, наведене судом 1-ї інстанції нормативне регулювання спірних правовідносин фактично є доповненням в обґрунтуванні застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, при збереженні первісних обставин.

Подібні висновки також містяться у постанові Верховного Суду від 14.12.2023р. у справі №520/20064/21, від 16.04.2024р. у справі №340/9544/21.

Крім того, колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку №11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ.

При цьому, навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування ст.6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

Тому, з урахуванням наведених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для застосування до таких положень п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення ПК України, а дії контролюючого органу стосовно невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки та її призначення, є самостійною підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.

Окрім того, у розвиток зазначеного правового підходу до оцінки виявленого порушення щодо підстави для проведення перевірки Верховний Суд неодноразового висловлював позицію, що перевірка під час дії мораторію, встановленого п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є такою, що не породжує правових наслідків, оскільки така перевірка не повинна була відбутися в силу закону.

З урахуванням наведеного вище нормативно-правового обґрунтування, а також враховуючи єдність та послідовність практики Верховного Суду з цього питання, колегія суддів зазначає, що відповідач призначив та провів документальну перевірку ТОВ «Амбра-Імпекс» за відсутності визначеного законом права під час дії мораторію, встановленого п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 03.02.2026р. у справі №560/21986/23.

За таких обставин, висновок суду попередньої інстанції про задоволення позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 23.10.2021р. №714, №714 та №714 ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та, при цьому, враховує висновки Верхового Суду, що стали підставою для повернення даної справи до суду 1-ї інстанції для її нового розгляду.

Інші доводи і заперечення апелянта на висновки суду 1-ї інстанції не впливають.

У той же час, колегія суддів робить застереження, що, у даному випадку, не виключається можливість призначення та проведення повторної перевірки після того як виникнуть законні підстави для проведення перевірок, які були обмежені встановленим мораторієм на їх проведення.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 16.02.2026р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: К.В. Кравченко

В.О. Скрипченко