Справа № 280/11073/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 лютого 2026 року Справа № 280/11073/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 , 1974 р.н. ІПН НОМЕР_1 у виплаті пенсії в розмірі 124745,14 гривень, що підлягали виплаті батькові ОСОБА_2 , 1938 р.н. ІПН НОМЕР_2 , як військовому пенсіонеру, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залишились недоодержаними ним за життя у зв`язку із смертю;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 , 1974 р.н. ІПН НОМЕР_1 пенсію в розмірі 124745,14 гривень, що підлягала виплаті батькові ОСОБА_2 , 1938 р.н. ІПН НОМЕР_2 як військовому пенсіонеру, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залишилась недоодержаною ним у зв`язку із смертю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є сином померлого пенсіонера ОСОБА_2 , який отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 09.08.2025 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. 29.10.2025 року позивачем було подано заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Проте, за результатами розгляду вищезазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було відмовлено в задоволенні даної заяви з формальних підстав. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера протиправними, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

07.01.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі №280/81/23 позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задоволено. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі №280/81/23 відповідачем було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 , а також проведено індивідуальний розрахунок в результаті якого нараховано 124745,14 грн., за період з 01.01.2021 по 30.04.2023. Після смерті ОСОБА_2 залишилась недоотримана пенсія у розмірі 124745,14 грн., за період з 01.01.2021 по 30.04.2023. Сума доплати внесена до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. 29 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 . В зазначеній заяві місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , а згідно копії паспорта громадянина України, яка знаходиться в пенсійній справі ОСОБА_2 місце проживання пенсіонера зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . На запит Головного управління, від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради 04.12.2025 отримана відповідь, що місце проживання ОСОБА_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 з 03.07.2008 по теперішній час, місце проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 . Оскільки відомості про проживання ОСОБА_1 з пенсіонером на день його смерть за однією адресою відсутня, підстав для виплати недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 немає. При вирішенні питання про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 слід керуватися Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що є спеціальним нормативноправовим актом для правовідносин, які виникли в даній справі. Оскільки законодавствам передбачено, що суми пенсій пенсіонерові з числа військовослужбовців, які залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, тому відсутні правові підстави для стягнення цих недоотриманих сум у порядку спадкування. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі №280/81/23 позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 10.11.2022 року №33/28-3840, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести здійснити з 01.01.2021 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 10.11.2022 року №№33/28- 3840, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області», та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі №280/81/23 відповідачем було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 , а також проведено індивідуальний розрахунок в результаті якого нараховано 124745,14 грн., за період з 01.01.2021 по 30.04.2023, що підтверджується розрахунком на доплату пенсії.

Відповідачем не заперечується, що виплата заборгованості нарахованої на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі №280/81/23 не здійснена.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 09.08.2025 року, виданим Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

ОСОБА_1 є сином померлого пенсіонера ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 12 жовтня 1974 року.

29 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 .

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за наслідком розгляду заяви позивача від 29.10.2025 року та пакету докуметів, прийнято рішення від 04.12.2025 року № П/С 7429 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера.

Підставою для відмови зазначено, що в зазначеній заяві місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , а згідно копії паспорта громадянина України, яка знаходиться в пенсійній справі ОСОБА_2 місце проживання пенсіонера зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . На запит Головного управління, від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради 04.12.2025 отримана відповідь, що місце проживання ОСОБА_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 з 03.07.2008 по теперішній час, місце проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 . Оскільки відомості про проживання ОСОБА_1 з пенсіонером на день його смерть за однією адресою відсутня, підстав для виплати недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 немає.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови позивачу у виплаті недоодержавної суми пенсії ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон України №2262-ХІІ) визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 названого Закону, особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Частинами 1 та 2 статті 61 Закону України №2262-ХІІ визначено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Суд зазначає, що положення статті 61 Закону №2262-ХІІ необхідно тлумачити в системному взаємозв`язку з положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, за змістом статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Наведене вище дає підстави для висновку, що Закон №2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначеному законом порядку. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону № 2262-ХІІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

У разі відсутності у померлого пенсіонера з числа військовослужбовців (інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ) членів сім`ї, які належать до кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або членів сім`ї, які проживали разом із ним на день його смерті, або у випадку, коли вказані особи у межах визначених законом строку не звернулися за отриманням сум пенсії, які належали померлому пенсіонерові, правовідносини пов`язані з отриманням цих сум пенсії, що підлягали виплаті такому пенсіонерові за його життя, стають спадковими.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові КАС ВС від 10 вересня 2024 року у справі № 160/18875/23.

Тобто, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядок №3-1 заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4 до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядок №3-1 в заявах, зокрема, зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Порядку №3-1 до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються такі документи:

1) свідоцтво про смерть пенсіонера;

2) документи, що підтверджують належність членів сім`ї до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, які передбачені пунктом 3 цього розділу;

3) документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, які передбачені пунктом 12 цього розділу, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника).

При цьому, суд зауважує, що згідно із статтями 2 та 26 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» факт проживання (перебування) особи за певною адресою може бути підтверджений витягом із реєстру територіальної громади, виданого органом реєстрації, яким є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються:

- членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або

- членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. У цьому випадку член сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника до заяви має надати документи, що засвідчують відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті, а у разі неможливості надати такі документи - факт проживання з пенсіонером має бути встановлений у судовому порядку.

З матеріалів справи встановлено, що виконуючи рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі №280/81/23, пенсійний орган нарахував, але не виплатив ОСОБА_2 за його життя пенсію, що також не заперечується учасниками справи.

Отже, така сума є саме недоотриманою пенсією, що належала померлому пенсіонерові.

Проте доказів віднесення позивача до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, матеріали справи не містять.

Відповідно, для того, щоб отримати ці суми згідно приписів статті 61 Закону України №2262-ХІІ, син, як член сім`ї, який проживав разом із пенсіонером на день його смерті, мав надати докази такого проживання.

В заяві про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 позивач вказав, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Померлого ОСОБА_2 місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звернувшись до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 , не надав витяг із реєстру територіальної громади, виданий органом реєстрації, яким є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи, або рішення суду про встановлення факт проживання з пенсіонером.

До заяви позивачем лише долучену довідку ТОВ «Місто для людей» №973949 від 14.08.2025 про фактичне проживання ОСОБА_1 , акт Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради про встановлення факту здійснення догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_2 №1459 від 09.04.2024 та заяви на підтвердження факту сумісного проживання.

Суд зазначає, що вказані документи, відповідно положень Порядок №3-1, не є документами, що підтверджують проживання позивача з пенсіонером на день його смерті.

При цьому, суд зауважує, що суд адміністративної юрисдикції не може встановлювати факт проживання особи з пенсіонером.

З огляду на вище викладене та досліджені письмові докази, суд дійшов висновку, що позивачем не було дотримано порядку, визначеного законодавством, для одержання недоотриманої суми пенсії її померлого батька у порядку статті 61 Закону України №2262-ХІІ, а відтак відповідач не мав правових підстав для здійснення позивачу таких виплат у порядку названої правової норми.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що вимоги позовної заяви є безпідставними та необґрунтованими, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 20.02.2026.

Суддя А.В. Сіпака