Справа № 990/516/25
Суддя: Шевцова Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 990/516/25

провадження № 11-433 заі 25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Шевцової Н. В.,

суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Ткачука О. С.,

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 листопада 2025 року (судді Бившева Л. І., Олендер І. Я., Ханова Р. Ф., Білоус О. В., Хохуляк В. В.) у справі № 990/516/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст наведених у позовній заяві вимог

1. 18 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ( далі - Касаційний адміністративний суд ) як суду першої інстанції з позовом до ВККС України, в якому просила:

- скасувати пункт 9 рішення ВККС України № 162/зп-25 від 27 серпня 2025 року «Про призначення тестування когнітивних здібностей у межах кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду» в частині встановлення Комісією кількісного ліміту кандидатів «у кількості не більше: 2 800 кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до місцевого загального суду; 400 кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до місцевого адміністративного суду; 400 кандидатів на посаду судді місцевого господарського суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до місцевого господарського суду.

У разі якщо двоє і більше кандидатів на посаду судді та суддів отримали однаковий найнижчий прохідний бал третього етапу кваліфікаційного іспиту, до четвертого етапу допускаються всі такі кандидати на посаду судді та судді»;

- визнати протиправними дії ВККС України щодо недопуску ОСОБА_1 до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання з спеціалізації місцевого загального суду;

- зобов`язати ВККС України допустити ОСОБА_1 до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду та забезпечити його проходження до затвердження результатів кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2. Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин пропуску такого строку.

3. На виконання цієї ухвали позивачка направила до Касаційного адміністративного суду клопотання про поновлення строку звернення до суду із цим позовом.

4. Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із цим позовом.

5. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено, а позовну заяву повернуто позивачці.

6. Суд першої інстанції виходив з того, що позивачка у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду у цій справі не зазначила об`єктивних причин, які унеможливлювали подання позовної заяви у визначений законом строк. Пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивачки щодо реалізації своїх процесуальних прав у цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

7. Не погодившись із цим судовим рішенням, 24 листопада 2025 року позивачка подала до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі

8. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.

9. На обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначила, що в ухвалі Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року про залишення її позовної заяви без руху було вказано на необхідність усунення недоліків лише в частині позовної вимоги про часткове скасування пункту 9 рішення ВККС № 162/зп-25 від 27 серпня 2025 року шляхом подання заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до суду з цією вимогою та доказів поважності причин його пропуску.

10. За твердженням позивачки, щодо інших позовних вимог до ВККС України, викладених у прохальній частині позову під пунктами 3 і 4 та пов`язаних із визнанням протиправними дій Комісії і зобов`язанням вчинити дії, вказаною ухвалою недоліків не встановлено та способу їх усунення, у тому числі в частині дотримання строку звернення до суду, не визначено.

11. Отже, ухвала про залишення позовної заяви без руху не стосувалася заявлених нею вимог про визнання протиправними дій ВККС України щодо недопуску ОСОБА_1 до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання з спеціалізації місцевого загального суду, які були вчинені Комісією 19 вересня 2025 року, а також про зобов`язання ВККС України допустити ОСОБА_1 до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду та забезпечити його проходження до затвердження результатів кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду.

12. Крім того, позивачка зазначила, що лише 19 вересня 2025 року, після визначення Комісією прохідного бала тестування когнітивних здібностей на рівні 34,69 бала замість середнього допустимого у 33 бали, а також визначення кількості учасників, які допускаються до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту, а саме 2 851 кандидата на посаду судді місцевого загального суду, їй стало відомо про те, що рішення Комісії від 27 серпня 2025 року, на її думку, безпосередньо порушує її право на участь у доборі на посаду судді місцевого загального суду.

13. Вказала, що до 19 вересня 2025 року - дати ухвалення ВККС України рішення № 173/зп-25, зі змісту якого стало зрозуміло про недопуск її до наступного етапу кваліфікаційного іспиту, вона не могла звернутися до суду, оскільки її права та інтереси Комісією ще не були порушені, а таке звернення було б передчасним.

14. Зауважила ОСОБА_1 про те, що позовні вимоги, викладені у прохальній частині адміністративного позову під пунктами 3 (про визнання протиправними дій ВККС України, вчинених 19 вересня 2025 року) та 4 (про зобов`язання ВККС України вчинити дії), були заявлені в межах місячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 122 КАС України. До того ж, за її твердженням, порушення строку звернення до суду з цими вимогами суд не встановлював, оскільки позовну заяву було подано до відділення поштового зв`язку 18 жовтня 2025 року, що підтверджується наданими доказами, зокрема копіями опису поштового відправлення та інформацією про його трекінг, відповідно до якої відправлення прийнято відділенням поштового зв`язку 18 жовтня 2025 року та вручено адресату 21 жовтня 2025 року.

15. Позивачка зазначила, що повернення судом її позовної заяви в частині всіх позовних вимог не відповідає положенням процесуального закону, оскільки за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху щодо вимог до Комісії про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії суд не був наділений повноваженнями повертати позов у цій частині, а мав відкрити провадження у справі з відповідним предметом спору, навіть у разі визнання строку звернення до суду пропущеним щодо іншої частини позовних вимог - про часткове скасування пункту 9 рішення ВККС України від 27 серпня 2025 року № 162/зп-25 та відмови у його поновленні.

16. Крім того, позивачка зауважила, що в заяві про усунення недоліків від 2 листопада 2025 року звертала увагу колегії суддів на необхідність відкриття провадження у справі за позовними вимогами про визнання дій Комісії протиправними та зобов`язання вчинити дії незалежно від вирішення питання щодо поновлення строку звернення до суду в іншій частині позову.

17. У зв`язку із цим, за її твердженням, повернення позовної заяви свідчить про істотне порушення норм процесуального права та призвело до необґрунтованого обмеження права на доступ до суду, а ухвала Касаційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року є недостатньо вмотивованою.

Рух апеляційної скарги

18. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 26 листопада 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі, а ухвалою від 11 грудня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження на 12 лютого 2026 року.

Позиція учасників справи щодо апеляційної скарги

19. У відзиві на апеляційну скаргу ВККС просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

20. Відповідач вважає, що ухвалою від 10 листопада 2025 року Касаційний адміністративний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання неповажними причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Комісії, відмову у задоволенні її клопотання про поновлення такого строку та повернення позовної заяви позивачці, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування

21. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

22. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

23. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

24. За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

25. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо, зокрема, оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККС України.

26. Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

27. Частиною восьмою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, ВККС України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлюється місячний строк.

28. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

29. Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

30. Водночас поважними причинами пропуску строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

31. Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

32. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

33. Крім того, згідно з усталеною позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої, зокрема, у постановах від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18 та від 26 жовтня 2023 року у справі № 990/139/23, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

34. Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому формулювання «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

35. Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

36. За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

37. Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

38. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

39. У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зазначив: «Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».

40. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

41. При цьому прийняття ВККС рішення, в якому закріплено правила, що підлягають застосуванню до усіх учасників певного Добору, тобто, закріплено норми у певних правовідносинах, зумовлює застосування цих правил з моменту прийняття такого рішення, а не з моменту, коли відповідну норму реалізували до конкретної особи. Тобто, таке рішення починає діяти з моменту його прийняття, а тому саме з цього часу і належить обчислювати строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

42. 18 жовтня 2025 року позивачка звернулася до Касаційного адміністративного суду, зокрема з вимогою про скасування пункту 9 рішення ВККС України № 162/зп-25 від 27 серпня 2025 року «Про призначення тестування когнітивних здібностей у межах кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду» у частині.

43. Касаційний адміністративний суд встановив, що рішення ВККС України від 27 серпня 2025 року № 162/зп-25 оприлюднене в мережі «Інтернет» на офіційному вебсайті Комісії, а тому про порушення своїх прав у зв`язку з прийняттям оспорюваного у цій справі рішення позивачка повинна була дізнатися у день його прийняття та оприлюднення, тобто 27 серпня 2025 року.

44. Водночас у клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивачка не навела об`єктивних причин, які б унеможливлювали подання позовної заяви у встановлений законом строк. Пропуск строку звернення до суду з огляду на пасивну поведінку позивачки щодо реалізації своїх процесуальних прав не може бути визнаний поважною причиною.

45. З огляду на викладене, суд першої інстанції ухвалою від 23 жовтня 2025 року залишив позовну заяву без руху та надав позивачці десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин пропуску такого строку.

46. У поданому на виконання цієї ухвали клопотанні про поновлення строку звернення до суду із цим позовом позивачка зазначила, що 27 серпня 2025 року ВККС України ухвалила рішення № 162/зп-25 «Про призначення тестування когнітивних здібностей у межах кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду».

47. Позивачка вказує, що про фактичні наслідки ухвалення зазначеного рішення дізналася лише 19 вересня 2025 року, у день ухвалення та оприлюднення ВККС України рішення № 173/зп-25 «Про затвердження кодованих та декодованих результатів тестування когнітивних здібностей та про призначення четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання».

48. Водночас питання про визнання протиправним та скасування рішення ВККС України від 19 вересня 2025 року № 173/зп-25 позивачка у межах цього позову не порушує.

49. Оцінюючи мотиви заяви позивачки про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, суд першої інстанції зазначив, що позивачка була обізнана про ухвалення ВККС України оскаржуваного рішення 27 серпня 2025 року, а також об`єктивно знала про його зміст та можливі наслідки для себе. Саме із цієї дати розпочинається перебіг місячного строку звернення до адміністративного суду, передбаченого статтею 122 КАС України.

50. Водночас у клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивачка не навела пояснень або доказів того, що про ухвалення оспорюваного рішення вона дізналася пізніше, а також не зазначила причин пропуску встановленого законом строку звернення до суду із цим позовом.

51. Натомість рішення ВККС України від 27 серпня 2025 року № 162/зп-25 було оприлюднене на офіційному вебсайті ВККС України, а доступ до відповідної інформації є вільним та відкритим.

52. Інших причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом позивачка у заяві про його поновлення не навела.

53. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за об`єктивним критерієм обставини, на які посилається позивачка на обґрунтування недотримання строку звернення до суду, не є достатніми та переконливими для визнання причин його пропуску поважними і поновлення такого строку.

54. У постанові від 16 травня 2024 року у справі № 990/53/24 Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності наведення змістовних і вагомих доводів щодо вчинення усіх необхідних і можливих дій, які б указували на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку, зазначивши при цьому, що пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав не є поважною причиною для його поновлення.

55. Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи позивачки про те, що щодо позовних вимог, викладених у пунктах 3 і 4 прохальної частини позову, в яких ставиться питання про визнанням протиправними дій Комісії та зобов`язанням вчинити дії, ухвалою суду першої інстанції про залишення позову без руху не було встановлено недоліків і не визначено способу їх усунення, зокрема в частині дотримання строку звернення до суду, виходячи з таких мотивів.

56. Обґрунтування цієї частини позовних вимог зводиться до того, що протиправність дій ВККС щодо недопуску ОСОБА_1 до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту позивачка пов`язує з тим, що внаслідок застосування встановлених у пункті 9 рішення ВККС України № 162/зп-25 від 27 серпня 2025 року двох критеріїв визначення прохідного бала у сукупності набраний нею бал хоча і відповідав першому критерію (більше 33 балів), однак, виявився непрохідним через застосування другого (кількісного) критерію. Дізнавшись про свою відсутність в списку учасників Добору, допущених до наступного етапу у відповідності до рішення ВККС України від 19 вересня 2025 року № 173/зп-25, позивачка для себе з`ясувала наявність порушеного права, яке вона пов`язує саме у незаконному встановленні пунктом 9 рішення ВККС України № 162/зп-25 від 27 серпня 2025 року двох критеріїв визначення прохідного бала.

57. Отже, позовні вимоги в частині протиправності дій відповідача ОСОБА_1 формулює і обґрунтовує у нерозривному взаємозв`язку саме від правомірності рішення ВККС від 27 серпня 2025 року в окремій його частині, що, відповідно, впливало на вирішення питання про відкриття провадження у справі в цілому.

58. З урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що вимоги, викладені у пунктах 3 і 4 прохальної частини позову, є нерозривно пов`язаними і похідними від первинної вимоги про скасування рішення ВККС від 27 серпня 2025 року, оскільки ґрунтуються лише і саме на незаконності (на думку позивачки) цього рішення, але строк звернення до суду щодо якого є пропущеним за відсутності поважних підстав для його поновлення. Більш того, дата 19 вересня 2025 року, фактично, є датою, з якої участь ОСОБА_1 в процедурі Добору є припиненою внаслідок прийняття відповідачем рішення від 19 вересня 2025 року № 173/зп-25, однак, не є датою, з якої позивачка дізналася або повинна була дізнатися про стверджуване нею порушення ВККС України.

59. Враховуючи, що строк звернення до суду обчислюється з дати ухвалення відповідного рішення ВККС України згідно із статтею 122 КАС України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачкою встановленого законом строку на оскарження як рішення ВККС від 27 серпня 2025 року, так і дій, вчинених відповідачем на його реалізацію.

60. Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

61. Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

62. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду, у зв`язку з чим позовна заява підлягає поверненню.

63. Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

64. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

65. Згідно з положеннями статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

66. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив з дотриманням норм матеріального та процесуального права, викладені в апеляційній скарзі твердження позивачки не спростовують правильності висновків суду.

Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 листопада 2025 року у справі № 990/516/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Шевцова

Судді:О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко І. А. Воробйова М. М. Гімон О. А. Губська А. А. Ємець Л. Ю. Кишакевич В. В. Король С. І. Кравченко О. В. Кривенда М. В. Мазур С. Ю. Мартєв С. О. Погрібний Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець І. В. Ткач О. С. Ткачук