Справа № 160/35366/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
11 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування при призначенні пенсії стажу роботи ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з дати звернення перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зарахувавши до страхового стажу додатково до визнаного періоди роботи з 15.08.1984 року по 31.08.1988 року з 01.09.1988 року по 16.09.1989 року з 03.04.1991 року по 08.08.1993 року та з 01.07.2000 року по 23.02.2005 року.
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 06.09.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою, в якій просила призначити пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши необхідний пакет документів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №9 від 18.09.2025 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

30.11.2025 року представник ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з адвокатським запитом, в якому просила повідомити який трудовий стаж зарахований ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-0202-8210690 від 05.12.2025 року представнику позивача повідомлено, що при розгляді заяви до страхового стажу гр. ОСОБА_1 не були зараховані періоди роботи:

з 15.08.1984 по 31.08.1988 - відсутнє звільнення;

з 01.09.1988 по 16.09.1989 - № та дата наказу про прийняття на роботу дописано;

з 03.04.1991 по 08.08.1993 - міститься розбіжність в назві організації на печатках, а також печатка, якою завірений запис про звільнення без перекладу;

з 01.07.2000 по 23.02.2005 - відсутня сплата страхових внесків.

Для можливості зарахування неврахованих періодів роботи з 15.08.1984 по 31.08.1988, з 01.09.1988 по 16.09.1989 та з 03.04.1991 по 08.08.1993 необхідно надати уточнюючі довідки.

ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до її страхового стажу періодів роботи з 15.08.1984 року по 31.08.1988 року з 01.09.1988 року по 16.09.1989 року з 03.04.1991 року по 08.08.1993 року та з 01.07.2000 року по 23.02.2005 року при призначенні пенсії, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/35366/25 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

23.12.2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із запитом, який зареєстровано №72998/8 від 01.12.2025 щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 05.12.2025 №2600-0202-8/210690 надано відповідь на запит представника позивача та зазначено наступне:

Заява гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 06.09.2025, щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в рамках централізації за принципом екстериторіальності опрацьовувалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

При розгляді заяви до страхового стажу гр. ОСОБА_1 не були зараховані періоди роботи:

з 15.08.1984 по 31.08.1988 - відсутнє звільнення;

з 01.09.1988 по 16.09.1989 - № та дата наказу про прийняття на роботу дописано;

з 03.04.1991 по 08.08.1993 - міститься розбіжність в назві організації на печатках, а також печатка, якою завірений запис про звільнення без перекладу;

з 01.07.2000 по 23.02.2005 - відсутня сплата страхових внесків.

Пунктом 1 Порядку 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Для можливості зарахування неврахованих періодів роботи з 15.08.1984 по 31.08.1988, з 01.09.1988 по 16.09.1989 та з 03.04.1991 по 08.08.1993 необхідно надати уточнюючі довідки.

У пункті 2.6 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Пунктом 2.8 Інструкції №58 передбачено, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Таким чином, періоди роботи за вказані періоди не зараховано до страхового стажу, оскільки потребує додаткового уточнення.

З урахуванням викладеного, представник відповідача-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

06.01.2026 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Рішення за результатами розгляду заяви зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3 IV Порядку №22-1).

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10 IV Порядку №22-1).

Повідомлення про направлення рішення про відмову в призначені пенсії на адресу заявника надсилається органом Пенсійного фонду України на обліку якого знаходиться особа відповідно до місця реєстрації проживання.

Згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року-не менше 30 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

30.11.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фону України в м.Києві з заявою про призначення пенсії за віком.

Заява позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 05.12.2025 №2600-0202-8/210690 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Враховуючи вище викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не розглядало заяву про призначення пенсії та не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а отже, вимога про зобов`язання вчинити певні дії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є невірним способом захисту порушеного або невизнаного права, оскільки Головне управління не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії.

З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1978 року, ОСОБА_1 має записи в спірні періоди, а саме:

- з 15.08.1984 по 31.08.1988 року працювала викладачем англійської мови середньої школи №2 записи №5 - №6;

з 01.09.1988 по 16.09.1989 року працювала у Васильєвській РКЛКСМ на посаді інструктора відділу компенсаційних організацій записи №7 - №8;

з 02.04.1991 по 09.08.1993 року працювала на посаді «ИноКорреспондента» - записи №13 - №14;

з 04.09.1998 по 23.02.2005 працювала на посаді перекладача І категорії в рамках угоди з Scientech intl.inc. записи №20 - №21.

06.09.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою, в якій просила призначити пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши необхідний пакет документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №9 від 18.09.2025 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

30.11.2025 року представник ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з адвокатським запитом, в якому просила повідомити який трудовий стаж зарахований ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-0202-8210690 від 05.12.2025 року представнику позивача повідомлено, що при розгляді заяви до страхового стажу гр. ОСОБА_1 не були зараховані періоди роботи:

з 15.08.1984 по 31.08.1988 - відсутнє звільнення;

з 01.09.1988 по 16.09.1989 - № та дата наказу про прийняття на роботу дописано;

з 03.04.1991 по 08.08.1993 - міститься розбіжність в назві організації на печатках, а також печатка, якою завірений запис про звільнення без перекладу;

з 01.07.2000 по 23.02.2005 - відсутня сплата страхових внесків.

Для можливості зарахування неврахованих періодів роботи з 15.08.1984 по 31.08.1988, з 01.09.1988 по 16.09.1989 та з 03.04.1991 по 08.08.1993 необхідно надати уточнюючі довідки.

ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до її страхового стажу періодів роботи з 15.08.1984 року по 31.08.1988 року з 01.09.1988 року по 16.09.1989 року з 03.04.1991 року по 08.08.1993 року та з 01.07.2000 року по 23.02.2005 року при призначенні пенсії, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року №637.

За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 18.06.2014 року №10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України від 04.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до підпункту 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до підпункту 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до підпункту 2.4 Інструкції всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162.2.10.

Окрім того, відповідно до вимог пункту 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний".

Судом встановлено, що при розгляді заяви про призначення пенсії за віком до страхового стажу гр. ОСОБА_1 не були зараховані періоди роботи:

з 15.08.1984 по 31.08.1988 - відсутнє звільнення;

з 01.09.1988 по 16.09.1989 - № та дата наказу про прийняття на роботу дописано;

з 03.04.1991 по 08.08.1993 - міститься розбіжність в назві організації на печатках, а також печатка, якою завірений запис про звільнення без перекладу;

з 01.07.2000 по 23.02.2005 - відсутня сплата страхових внесків.

Для можливості зарахування неврахованих періодів роботи з 15.08.1984 по 31.08.1988, з 01.09.1988 по 16.09.1989 та з 03.04.1991 по 08.08.1993 необхідно надати уточнюючі довідки.

Однак, судом встановлено, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1978 року, ОСОБА_1 має записи в спірні періоди, а саме:

- з 15.08.1984 по 31.08.1988 року працювала викладачем англійської мови середньої школи №2 записи №5 - №6;

з 01.09.1988 по 16.09.1989 року працювала у Васильєвській РКЛКСМ на посаді інструктора відділу компенсаційних організацій записи №7 - №8;

з 02.04.1991 по 09.08.1993 року працювала на посаді «ИноКорреспондента» - записи №13 - №14;

з 04.09.1998 по 23.02.2005 працювала на посаді перекладача І категорії в рамках угоди з Scientech intl.inc. записи №20 - №21.

Відповідності до пункту 2.4 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, обов`язок по здійсненню записів у трудовій книжці покладено на керівників підприємств, власників або уповноважені ним органи, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису, відсутність на печатці коду ЄДРПОУ, нечіткість на печатці назви підприємства чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, неточності у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування спірних періодів роботи буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За таких обставин, суд вважає, що Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи: з 15.08.1984 року по 31.08.1988 року, з 01.09.1988 року по 16.09.1989 року, з 03.04.1991 року по 08.08.1993 року та з 01.07.2000 року по 23.02.2005 року, оскільки стаж роботи підтверджено записами трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу роботи спірних періодів роботи ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком, є протиправною.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () здійснити з 18.09.2025 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів роботи: з 15.08.1984 року по 31.08.1988 року, з 01.09.1988 року по 16.09.1989 року, з 03.04.1991 року по 08.08.1993 року, з 01.07.2000 року по 23.02.2005 року.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою сплачено суму судового збору в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією АТ «Таскомбанк» від 09.12.2025 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судових витрат у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи: з 15.08.1984 року по 31.08.1988 року, з 01.09.1988 року по 16.09.1989 року, з 03.04.1991 року по 08.08.1993 року, з 01.07.2000 року по 23.02.2005 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи: з 15.08.1984 року по 31.08.1988 року, з 01.09.1988 року по 16.09.1989 року, з 03.04.1991 року по 08.08.1993 року, з 01.07.2000 року по 23.02.2005 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () здійснити з 18.09.2025 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів роботи: з 15.08.1984 року по 31.08.1988 року, з 01.09.1988 року по 16.09.1989 року, з 03.04.1991 року по 08.08.1993 року, з 01.07.2000 року по 23.02.2005 року, та з урахуванням виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник