Справа № 320/62038/25
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

18 лютого 2026 року м. Київ №320/62038/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Арітейл» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арітейл» до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Арітейл» до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови від 13.11.2025 №62/4833 про накладення штрафу у розмірі 80 000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

18 лютого 2026 року до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову у справі № 320/62038/25 шляхом зупинення виконавчого провадження № 80190625, відкритого 13.02.2026 Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо примусового стягнення 80 000,00 грн штрафу та 8 000,00 грн виконавчого збору, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Означена заява мотивована тим, що 13.02.2026 Подільським відділом державної виконавчої служби у м. Києві відкрито виконавче провадження № 80190625 на підставі оскаржуваної постанови. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження підлягає стягненню штраф 80000,00 грн. та виконавчий збір в сумі 8000,00 грн. Таким чином, виконання оскаржуваної постанови здійснюється в примусовому порядку до вирішення спору по суті.

Позивач вважає, що у разі фактичного примусового виконання сума 88 000,00 грн може бути стягнена до вирішення спору по суті, що фактично реалізує оскаржувану постанову до судового рішення, порушує баланс інтересів та ефективний судовий захист, створює реальні наслідки, які можуть бути неповністю відновлені навіть у разі задоволення позову.

На думку позивача, у разі невжиття заходів забезпечення позову державний виконавець зобов`язаний діяти відповідно до наведених норм та вчинити заходи примусового виконання, що може призвести до блокування банківських рахунків підприємства; списання коштів до вирішення спору по суті та порушення господарської діяльності товариства. Таким чином, наявність відкритого виконавчого провадження підтверджує існування об`єктивного та реального ризику істотного ускладнення поновлення порушених прав позивача.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахування вищенаведеного положення КАС України, розгляд заяви позивача про забезпечення подову до подання позовної заяви здійснюється без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 87640690) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 92270719) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78022699).

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом зупинення виконавчого провадження № 80190625, відкритого 13.02.2026 Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо примусового стягнення 80 000,00 грн штрафу та 8 000,00 грн виконавчого збору, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Судом встановлено, що відповідачем прийнято постанову від 13.11.2025 №62/4833 про накладення штрафу, передбаченого статтею 65 Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, норми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин» у розмірі 80 000,00 грн.

Вимоги про визнання означеної постанови протиправною та її скасування є предметом спору у даній справі.

Постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 13.02.2026 ВП №80190625 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві від 13.11.2025 №62/4833.

Суд приймає до уваги той факт, що оскаржувана постанова є самостійним виконавчим документом і може бути пред`явлена до виконання органам державної виконавчої служби в будь-який час в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016№ 1404-VIII (далі по тексту також - Закон №1404-VIII).

При розгляді заяви про забезпечення позову у справах про оскарження постанов про накладення штрафу мають оцінюватися всі обставини у сукупності. Підлягає врахуванню сума штрафу, майновий стан позивача, чи було пред`явлено постанову до виконання, чи відкрито виконавче провадження тощо. Також мають досліджуватися достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. З аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Схожий правовий підхід було застосовано Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 01.06.2022 у справі № 380/4273/21.

При цьому, саме по собі відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт коштів боржника в межах суми стягнення не є беззаперечним свідченням настання тяжких негативних наслідків для позивача.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №380/12789/21.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що примусове стягнення штрафу в межах виконавчого провадження з примусового виконання оскаржуваної у цій справі постанови ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення штрафу, у разі невжиття заходів забезпечення позову, призводить до того, що державний виконавець зобов`язаний діяти відповідно до норм законодавства та вчинити заходи примусового виконання, що може призвести до блокування банківських рахунків підприємства, списання коштів до вирішення спору по суті та порушення господарської діяльності товариства.

Поряд з цим, позивач зазначає, що без вжиття запропонованих заходів забезпечення позову створює реальні наслідки, які можуть бути неповністю відновлені навіть у разі задоволення позову.

Проте, суд зазначає, що саме по собі відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не доводить автоматичного блокування господарської діяльності позивача, оскільки позивач не надав жодного документального підтвердження викладених у заяві про забезпечення позову доводів. Ненадання таких доказів позбавляє суд можливості оцінити реальний вплив відкриття виконавчого провадження за оскаржуваною постановою на діяльність позивача та ступінь ризику незворотних наслідків.

У свою чергу, ні під час подання заяви про забезпечення позову, ні під час розгляду справи позивачем не було надано доказів того, що його майновий та фінансовий стан не дозволяє сплатити застосовані відповідачем штрафні санкції із витратами виконавчого провадження, або що подальше стягнення коштів за спірною постановою призведе до незворотних наслідків або неможливості подальшого виконання судового рішення чи необхідності докладання значних зусиль для відновлення прав та інтересів позивача.

Також позивач не обґрунтував, яким чином розмір накладеного штрафу співвідноситься з його фінансовими можливостями та господарськими оборотами. Відсутність даних про дохід, залишки на рахунках, обсяг витрат, кредитні чи договірні навантаження позбавляє суд можливості оцінити, чи дійсно зазначена сума створює загрозу невідворотних наслідків або є звичайним комерційним ризиком підприємницької діяльності.

При цьому, у випадку задоволення позовних вимог щодо скасування спірної постанови відповідача, законодавством передбачена процедура повернення безпідставно стягнутих коштів в рамках примусового виконання виконавчого документа.

Сам факт стягнення коштів у межах виконавчого провадження не може розцінюватися як обставина, що створює ризик невідновних наслідків, оскільки Закон №1404-VIII передбачає чітку процедуру повернення коштів у разі скасування виконавчого документа чи визнання його незаконним.

Позивач не навів жодних доказів, що така процедура є для нього неможливою чи надмірною або пов`язаною з непропорційними витратами, що могло б свідчити про наявність критеріїв, визначених частиною другою статті 150 КАС України.

Таким чином, за відсутності доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Арітейл» про забезпечення позову.

Копію ухвали суду надіслати учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Дудін С.О.