Справа № 990/563/25
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа №990/563/25

адміністративне провадження № П/990/563/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Кравчука В.М., Коваленко Н.В., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

19.11.2025 до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якій позивачка просить:

- визнати висновок члена ВРП Лук`янова Д.В. від 06.10.2025, затверджений ВРП 21.10.2025, про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , незаконним та скасувати його повністю;

- зобов`язати ВРП поновити перевірку повідомлення судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1. від 23.06.2025 (вх. № 2657/0/6-25) про втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя працівниками апарату Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області;

- зобов`язати ВРП повідомлення судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1. від 23.06.2025 (вх. № 2657/0/6-25) про втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя про втручання голови Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 в діяльність судді цього ж суду ОСОБА_1. розглянути в порядку, передбаченому для розгляду дисциплінарної скарги;

- стягнути на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою Верховного Суду від 24.11.2025 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами у строк, установлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Після отримання відзиву на позов ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог шляхом їх доповнення (збільшення), яка ухвалою суду задоволена частково.

Так, заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог шляхом їх доповнення (збільшення) в частині доповнення позовними вимогами про визнання незаконним та скасування рішення ВРП від 21.10.2025 задоволена; прийнято уточнення позовних вимог шляхом їх доповнення позовними вимогами про визнання незаконним та скасування рішення ВРП від 21.10.2025, яким затверджено висновок члена ВРП Лук`янова Д.В. про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1.; заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог шляхом їх доповнення (збільшення) в частині доповнення позовними вимогами до органів прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання розглянути повідомлення про втручання в суддівську діяльність повернута без розгляду.

Водночас оцінюючи наведені відповідачем у відзиві на позов доводи щодо закриття провадження в частині позовних вимог щодо оскарження висновку члена ВРП Лук`янова Д.В., суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За змістом частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частина перша статті 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею, або в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 2, 3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Згідно із статтею 160 КАС України позивач у позовній заяві викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, зокрема, зазначає зміст позовних вимог та виклад обставин, якими їх обґрунтовує.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

На підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів ВРП, щодо питань обрання (призначення) на посади членів ВРП, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема ВРП, визначені статтею 266 КАС України, правила якої поширюються на розгляд адміністративних справ щодо, зокрема, законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2); законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 3); законності рішень ВРП, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат (пункт 4).

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП, є Закон України від 21.12.2016 № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

Статтею 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Статтею 3 Закону № 1798-VIII визначено повноваження ВРП до яких, зокрема, відноситься вжиття заходів щодо забезпечення авторитету правосуддя та незалежності суддів.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону № 1798-VIII ВРП з метою забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя:

1) веде і оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті реєстр повідомлень суддів про втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя, проводить перевірку таких повідомлень, оприлюднює результати та ухвалює відповідні рішення;

2) вносить до відповідних органів чи посадових осіб подання про виявлення та притягнення до встановленої законом відповідальності осіб, якими вчинено дії або допущено бездіяльність, що порушує гарантії незалежності суддів або підриває авторитет правосуддя;

3) вносить на розгляд зборів відповідного суду подання про звільнення судді з адміністративної посади у разі невиконання ним рішення ВРП;

4) ухвалює та оприлюднює публічні заяви і звернення;

5) звертається до суб`єктів права законодавчої ініціативи, органів, які уповноважені приймати правові акти, із пропозиціями щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя;

6) звертається до прокуратури та органів правопорядку щодо надання інформації про розкриття та розслідування злочинів, вчинених щодо суду, суддів, членів їх сімей, працівників апаратів судів, злочинів проти правосуддя, вчинених суддями, працівниками апарату суду;

7) готує у співпраці з органами суддівського самоврядування, іншими органами та установами системи правосуддя, громадськими об`єднаннями і оприлюднює щорічну доповідь про стан забезпечення незалежності суддів в Україні;

8) вживає інших заходів, які є необхідними для забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя.

ВРП вживає заходів, що визначені у частині першій цієї статті, з власної ініціативи, за зверненням судді, судів, органів та установ системи правосуддя (частина друга статті 73 Закону № 1798-VIII).

За змістом частини третьої статті 73 Закону № 1798-VIII повідомлення судді про втручання в діяльність щодо здійснення правосуддя іншим суддею розглядається в порядку, визначеному цим Законом для розгляду дисциплінарної скарги.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону № 1798-VIII ВРП затверджує регламент ВРП, положення якого регулюють процедурні питання здійснення нею повноважень.

На виконання цих повноважень рішенням ВРП від 24.01.2017 № 52/0/15-17 затверджено Регламент ВРП (далі - Регламент), який власне і регулює процедурні питання здійснення повноважень ВРП.

Так, главою 24 Регламенту визначені процедурні питання вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя (статті 73, 74 Закону № 1798-VIII).

Відповідно до пункту 24.1 Регламенту питання про необхідність вжиття заходів з метою забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя ВРП розглядає за зверненнями суддів, судів, органів та установ системи правосуддя, а також із власної ініціативи.

Члени ВРП можуть запропонувати ВРП розглянути питання про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за власною ініціативою.

Питання про необхідність вжиття таких заходів ВРП розглядає з власної ініціативи, якщо під час розгляду дисциплінарних справ чи інших питань діяльності ВРП встановлено факти, які свідчать про загрозу незалежності судді чи авторитету правосуддя. У такому випадку ВРП або орган ВРП, на розгляді якого перебуває відповідне питання, ухвалює рішення про необхідність розгляду питання про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя.

Якщо член ВРП під час проведення попередньої перевірки чи підготовки до розгляду дисциплінарної справи або іншого питання виявляє факти, які свідчать про загрозу незалежності судді чи авторитету правосуддя, він має право ініціювати розгляд питання про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя.

Підготовку до розгляду питання про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя здійснює член ВРП, який ініціював розгляд такого питання.

Згідно з пунктом 24.2 Регламенту до заходів індивідуального характеру належать заходи, визначені пунктами 1- 3 частини першої статті 73 Закону № 1798-VIII. Уживаючи заходів індивідуального характеру, ВРП:

веде й оприлюднює на своєму офіційному вебсайті реєстр повідомлень суддів про втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя, проводить перевірку таких повідомлень, оприлюднює результати та ухвалює відповідні рішення;

вносить до відповідних органів чи посадових осіб подання про виявлення та притягнення до встановленої законом відповідальності осіб, якими вчинено дії або допущено бездіяльність, що порушує гарантії незалежності суддів або підриває авторитет правосуддя;

вносить на розгляд зборів відповідного суду подання про звільнення судді з адміністративної посади у разі невиконання ним рішення ВРП.

За змістом пункту 24.3 Регламенту повідомлення про втручання в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя подаються до ВРП в письмовій (паперовій або електронній) формі.

Повідомлення про втручання в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя в електронній формі можуть бути подані, в тому числі, електронною поштою або через модуль «Електронний кабінет» ЄСІТС шляхом заповнення відповідної електронної форми документа.

У разі подання повідомлення про втручання в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя в електронній формі через модуль «Електронний кабінет» ЄСІТС подальший обмін документами здійснюється в електронній формі.

Отримавши повідомлення, член ВРП здійснює підготовку його до розгляду. Під час підготовки до розгляду повідомлення член ВРП проводить перевірку з метою встановлення (підтвердження) фактів втручання в діяльність судді, а також дій, що несуть загрозу незалежності суддів та авторитету правосуддя.

Відповідно до пункту 24.4 Регламенту за результатами перевірки член ВРП складає висновок, який має містити:

стислий виклад обставин, зазначених у повідомленні;

обставини, встановлені під час перевірки;

висновок про те, чи можуть відомості, викладені в повідомленні та встановлені під час перевірки, свідчити про втручання в діяльність судді під час здійснення правосуддя або що такі відомості несуть загрозу незалежності суддів та авторитету правосуддя;

пропозицію про необхідність вжиття заходів з метою забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя з визначенням виду заходу, передбаченого статтею 73 Закону № 1798-VIII.

Якщо член ВРП пропонує вжити інших заходів, необхідних для забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя (пункт 8 частини першої статті 73 Закону № 1798-VIII), у висновку має бути зазначено перелік таких заходів та спосіб їх реалізації.

Відповідно до пункту 24.5 Регламенту якщо під час підготовки питання до розгляду загрозу незалежності суддів та авторитету правосуддя усунуто, а наслідки дій (бездіяльності), зазначені у пунктах 1- 3 частини першої статті 73 Закону № 1798-VIII, не викликають необхідності вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя, член ВРП складає висновок про відсутність підстав для вжиття таких заходів.

Висновок члена ВРП про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя затверджується рішенням ВРП.

Одним рішенням ВРП можуть затверджуватися кілька таких висновків членів ВРП за доповіддю Голови ВРП.

Копія висновку члена ВРП про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя і витяг із рішення ВРП про його затвердження надсилаються судді.

Отже, вирішення питання щодо затвердження висновку члена ВРП Лук`янова Д.В. від 06.10.2025, належить до компетенції саме ВРП після його розгляду на відповідному засіданні ВРП.

Колегія суддів враховує, що відповідно до статті 26 Закону № 1798-VIII ВРП діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно зі статтею 34 Закону № 1798-VIII рішення ВРП ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у засіданні ВРП, якщо інше не визначено цим Законом.

Рішення ВРП, її органів ухвалюється на засіданні ВРП, її органів, якщо інше не визначено цим Законом.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що висновок члена ВРП Лук`янова Д.В. від 06.10.2025 сам по собі не зумовлює самостійних правових наслідків для позивачки, оскільки підлягає затвердженню рішенням ВРП, адже відповідно до частини першої статті 35 Закону № 1798-VIII судовий контроль здійснюється саме щодо рішення ВРП про затвердження висновку члена ВРП про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя.

Отже, висновок члена ВРП про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя не може бути самостійним предметом судового розгляду.

У світлі викладеного колегія суддів враховує, що висновок члена ВРП Лук`янова Д.В. від 06.10.2025 був затверджений рішенням ВРП від 21.10.2025 № 2166/0/15-25, позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування якого доповнені позивачкою в заяві від 25.12.2025 про уточнення позовних вимог шляхом їх доповнення (збільшення).

Частиною 2 статті 124 Конституції України установлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У контексті цих конституційних норм поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають не лише під юрисдикцію адміністративних судів, а й узагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловлювала неодноразово, зокрема в постановах від 26.02.2019 у справі № 9901/787/18, від 11.03.2020 у справі № 9901/11/20, від 13.05.2020 у справі № 9901/527/19, від 12.05.2021 у справі № 9901/32/21, від 22.09.2021 у справі № 9901/144/21, від 18.08.2022 у справі № 990/94/22, від 17.11.2022 у справі № 990/116/22, від 20.07.2023 у справі № 990/80/23, від 25.04.2024 у справі № 990/27/24.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (до прикладу, пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Також ЄСПЛ у рішенні від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (рішення від 28.05.1985 у справі «Ashingdane v. the United Kingdom»).

Конституційний Суд України у Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

У пунктах 19-20 постанови Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 990/106/23 Велика Палата звернула увагу, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» треба тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а також спорів, стосовно яких законом установлені імперативні вимоги щодо суб`єктного складу, у зв`язку із чим Велика Палата не зазначає, до юрисдикції якого суду належить вирішення заявлених у цій справі позовних вимог. У цій справі такої потреби немає, оскільки мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.

Суд вважає вищевказаний висновок Великої Палати Верховного Суду релевантним до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави.

Оскільки оскаржений висновок члена ВРП Лук`янова Д.В. від 06.10.2025 про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 не може бути предметом самостійного судового оскарження, провадження у цій частині підлягає закриттю.

За правилами частини першої статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У цій справі такої потреби немає, адже мотивами для закриття провадження у справі стало не порушення правил предметної підсудності, а звернення до адміністративного суду, якому за процесуальним законом не підсудний цей спір.

Керуючись статтями 238, 241-243, 248, 250, 266, 295 КАС України, Верховний Суд

постановив:

Закрити провадження у справі № 990/563/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування висновку члена Вищої ради правосуддя Лук`янова Д.В. від 06.10.2025 про відсутність підстав для вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття.

Суддя-доповідач С.М. Чиркін

Судді А.А. Єзеров

В.М. Кравчук

Н.В. Коваленко

О.П. Стародуб