Справа № 160/15319/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/15319/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Голобутовський Р.З.) в адміністративній справі №160/15319/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ААДІ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

26.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ААДІ» звернулось до суду із позовною заявою до Одеської митниці, в якій просило суд:

- визнати протиправним та скасувати прийняте Одеською митницею рішення про коригування митної вартості товарів від 13.05.2025 №UA500020/2025/000136/2.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що до митного органу надано документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням митної вартості за першим методом (за ціною договору), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту, однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом (резервним) на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. У зв`язку із чим, на думку позивача, наявні усі підстави для скасування спірного рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.09.2023 між ТОВ «ААДІ» (покупець) та АНЕКС ПОЛІМЕР (ANNEX POLYMERS, Індія) (продавець) укладено контракт №IMD/IND-00030-05 на поставку товару, згідно умов якого, продавець продає, покупець приймає та оплачує на умовах цього контракту наступний товар: мішки проліпропіленові, номенклатура, асортимент та кількість визначається у додатках.

З метою митного оформлення наведеного товару, ТОВ «ААДІ» подало до Одеської митниці митну декларацію №24UA74U9 із заявленням митної вартості товарів на рівні 1,5708 долари США/кг за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору).

Разом із митною декларацією позивачем надано митному органу наступні документи: Пакувальний лист (Packing list) Б/Н 25.02.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) AP/404 25.02.2025; Коносамент (Bill of lading) MEDUVO612638 09.04.2025; Навантажувальний документ (Bordereau) DOL.05.2025; Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) RCCI/2025/016/0580111А/000075929.03.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару від14.04.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №185 від 06.05.2025; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №25/052 від 06.05.2025; Документ, що підтверджує вартість страхування №140 від 08.04.2025; Страховий поліс №05 від 07.04.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №58 від 17.01.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №IMP/IND-00030-05 від 30.09.2022; Дод.угода №1 від 08.05.2025; Договір про надання послуг митного брокера №19 від 03.01.2023; Вагова №429799 від 13.05.2025.

У митній декларації митну вартість товару визначено (за основним методом) за ціною контракту.

Митниця направила ТОВ «ААДІ» повідомлення, відповідно до якого за результатами опрацювання всіх поданих декларантом документів встановлено, що подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: -рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка фактури; -калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України. До митного оформлення надані рахунки-фактури ТОВ «Фонтан-Транс» про надання транспортно-експедиторських послуг від 06.05.2025 №185 та страхування товару від 08.04.2025 №140, оплата по яким повинна бути здійснена продовж 3-х банківських днів, але підтверджуючи документи до митного оформлення не надані;

2) п. 5.4.2 зовнішньоекономічним договором (контрактом) від 30.09.2022 №IMP/IND-00030-05 передбачено надання покупцеві сертифіката-якості, але зазначеного документа до митного оформлення не надано;

3) копії SWIFT від 14.04.2025 №82, не може бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують факт оплати, оскільки згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216. Отже не надано належних банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; Крім того в копії SWIFT від 14.05.2025 № 82 зазначено лише реквізити Контракту (доповнення) та відсутнє посилання на інвойс, що не дає змоги ідентифікувати такі документи з оплатою за оцінюваний товар. Відповідно до п. 2.2 Постанови Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 «Про затвердження Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів НБУ», платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металах. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України. Отже, декларантом не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар;

4) в п. 4.2 контракту від 30.09.2022 № IMP/IND-00030-05 визначено, що спосіб та термін платежу обумовлюється у додатках на кожну окрему поставку. Наданий до митного контролю додаток від 17.01.2025 № 58 до контракту пунктом 3 визначає термін платежу 100% передоплата до відправлення товару. В наданому до митного контролю банківському документі, що стосується товару (платіжна інструкція) від 14.04.2025 № 82 вказано, що платіж виконано 14.04.2025. Проте, пакувальний лист Б/Н датовано 25.02.2025, що свідчить про відвантаження товару продавцем саме того дня;

5) крім того, відомості щодо дати відправки встановлено при відстеженні маршруту та графіку руху вантажного контейнера на офіційній сторінці лінійного агента Mediterranean https://www.msc.com/en/track-a-shipment]. Shipping Так, [Електронний порожній доступ: вантажний контейнер CARU5181126 було направлено до відправника товарів 24.02.2025 в Мундрі, Індія, а завантажений прийнято терміналом Adani International Container Terminal Pvt Ltd в Мундрі, Індія, 26.02.2025. Відправка з порту Мундра на морському судні MSC Mariacristina IS510A здійснено 25.03.2025. Таким чином товар було відвантажено зі складу продавця за 49 календарних днів до здійснення оплати, а відправка на борту судна відбулася за 21 календарний день до оплати, що свідчить про невідповідність умовам, визначених сторонами контракту.

Таким чином, Одеською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

У зв`язку із виявленими розбіжностями Одеська митниця зобов`язала позивача у 10-денний термін надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару 5) копію митної декларації країни відправлення.

ТОВ «ААДІ» надало до митного органу лист №13.05/01 від 13.05.2025, до якого було додано копію митної декларації країни відправлення від 25.02.2025 №8503625, проформа-інвойс від 25.02.2025 №AP/404 та зазначено, що у встановлений термін інші витребувані митним органом та додаткові документи надаватись не будуть.

За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товару, відповідачем було прийнято:

- рішення про коригування митної вартості товарів від 13.05.2025 №UA500020/2025/000136/2.

За результатами контролю співставлення до товарів застосовано другорядний метод визначення митної вартості - резервний метод.

Коригування митної вартості товару проведено за рішенням про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, з використанням наявної у митного органу інформації, що наявна в ЦБД.

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про їх обґрунтованість, оскільки надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приписами частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Зауваження митного органу щодо неможливості підтвердження заявленої митної вартості товару на підставі наданих банківських платіжних документів обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки у поданих позивачем повідомленнях SWIFT містяться посилання на зовнішньоекономічний контракт та проформу-інвойс, зазначено дату і суму операції у доларах США, найменування банку-відправника та банку-отримувача, а також код відправлення.

Отже, надане платіжне доручення SWIFT містить усі реквізити, передбачені ДСТУ ISO 15022-2:2004 «Цінні папери. Схема повідомлень. Словник полів даних. Частина 1. Правила та настанови щодо побудови полів даних і повідомлень», затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 15.11.2004 № 258.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Крім того, суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 11.06.2019 у справі №813/1755/17, від 29.07.2021 року у справі №380/6459/20.

Також, суд першої інстанції вірно визнав помилковим твердження митного органу про неможливість підтвердження заявленої митної вартості товару на підстави документів на перевезення вантажу, з огляду на таке.

Згідно умов Контракту №IMD/IND-00030-05, поставка товару здійснювалась на умовах FOB (Інкотермс 2010).

Відповідно до умов поставки FOB (… named port of shipment) англ. Free On Board, або Франко борт (… назва порту відвантаження) за правилами Інкотермс 2010, продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміну FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін застосовується тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом.

Згідно п.п. 5, 6 ч. 10 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що на підтвердження транспортування задекларованого відповідно до митної декларації товару позивачем надано: Пакувальний лист (Packing list) Б/Н 25.02.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) AP/404 25.02.2025; Коносамент (Bill of lading) MEDUVO612638 09.04.2025; Навантажувальний документ (Bordereau) DOL.05.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №185 від 06.05.2025; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №25/052 від 06.05.2025; Документ, що підтверджує вартість страхування №140 від 08.04.2025; Страховий поліс №05 від 07.04.2025; Договір про надання послуг митного брокера №19 від 03.01.2023; Вагова №429799 від 13.05.2025, що також підтверджується відповідачем.

Відтак надані позивачем документи до митного оформлення про транспортні витрати та калькуляції транспортних витрат дійсно є належними та допустимими доказами понесених останнім витрат на перевезення товару.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що твердження митного органу про ненадання позивачем сертифіката якості, передбаченого умовами зовнішньоекономічного договору (контракту) №IMD/IND-00030-05, не може бути визнане обґрунтованим з огляду на вимоги статті 53 Митного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 МК України декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, перелік яких є визначеним законом. Сертифікат якості не віднесений до обов`язкових документів, що підтверджують митну вартість товару.

Частина третя статті 53 МК України передбачає право митного органу витребувати додаткові документи виключно у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих відомостей. При цьому митний орган зобов`язаний чітко зазначити, які саме обставини викликають сумнів та яким чином витребуваний документ може їх усунути.

У спірних правовідносинах митним органом під час розгляду даної справи не доведено, що відсутність сертифіката якості впливає на правильність визначення митної вартості товару або спростовує відомості, зазначені у поданих декларантом документах. Натомість сертифікат якості є документом, що регулює договірні відносини між сторонами контракту та не входить до переліку документів, які обов`язково подаються для підтвердження митної вартості.

З огляду на зазначене, чуд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що посилання митного органу на ненадання сертифіката якості як підставу для невизнання заявленої митної вартості суперечить приписам статті 53 Митного кодексу України, є неправомірним.

Щодо доводів митного органу про те, що товар було відвантажено до здійснення оплати, як на підставу для сумніву у відповідності умовам контракту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень МК України функція митного органу при здійсненні контролю митної вартості полягає у перевірці правильності її визначення та достовірності поданих декларантом відомостей. Водночас митний орган не наділений повноваженнями оцінювати належність виконання сторонами цивільно-правових зобов`язань або втручатися у договірні відносини між продавцем і покупцем, якщо такі обставини не впливають безпосередньо на формування ціни товару.

Сам по собі факт здійснення оплати після відвантаження товару не свідчить про недійсність правочину, його удаваність чи фіктивність, а також не доводить недостовірність заявленої митної вартості. У міжнародній комерційній практиці поширеними є умови відстрочення платежу, комерційного кредиту або оплати після відвантаження, що не суперечить принципу свободи договору.

Скаржником не доведено, що різниця у часі між відвантаженням та оплатою змінила фактичну ціну товару, призвела до надання прихованих знижок, компенсацій чи інших коригувань, які могли б вплинути на визначення митної вартості.

Отже, оцінка послідовності виконання сторонами контракту своїх зобов`язань не належить до компетенції митного органу та не може бути самостійною підставою для невизнання заявленої митної вартості товару.

З приводу інших запитуваних митницею під час проведення консультації додаткових документів, суд зазначає, що виписки з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, копії митних декларацій країни відправлення в силу положень частини 3 статті 53 Митного кодексу України також є додатковими документами та надаються декларантом за наявності виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, як свідчать встановлені обставини справи, по суті вказані відповідачем зауваження в оскаржуваному рішенні носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товарів.

Скаржником не доведено, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за заявленою ціною договору.

Апеляційний суд повторно зазначає, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В свою чергу, зі змісту матеріалів справи вбачається, що наданих позивачем документів було достатньо для визначення митної вартості товарів і цей перелік відповідає правилам ч. 1 ст. 53 МК України. Таким чином, доводи скаржника про необхідність застосування другорядного (резервного) методу для визначення митної вартості товару, свого підтвердження не знайшли.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішень про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у них відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування. Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, містять аналогічні доводи відзиву на позов та носять характер припущень.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/15319/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак