Справа № 420/2953/26
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2953/26
УХВАЛА

20 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузьменко Н.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ РІТЕЙЛ ГРУП» про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ РІТЕЙЛ ГРУП» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ РІТЕЙЛ ГРУП» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 73/15-32-09 04-03 від 30.01.2026 про відмову у видачі ліцензії на роздрібну торгівлю паливом ТОВ «Колібрі Рітейл Груп»;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області видати ліцензію на роздрібну торгівлю паливом ТОВ «Колібрі Рітейл Груп» за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, вул. Зоряна, 46/2.

18.02.2026 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ РІТЕЙЛ ГРУП» надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить зобов`язати відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області, а також інші правоохоронні органи утриматися від вчинення дій щодо проведення перевірок наявності діючих ліцензій на роздрібну торгівлю паливом до набранням законної сили рішення суду.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач вказує, що в даному конкретному випадку, при задоволенні судом позовних вимог товариства, відповідач повинен надати ліцензію на роздрібну торгівлю паливом на підставі заяви поданої 22.01.2026 із датою початком дії ліцензії не пізніше 18.02.2026 (20 робочих днів). Виходячи з того, що інших ліцензій на право роздрібної торгівлі окрім діючої товариство не отримувало, відмова у видачі нової ліцензії з 15.02.2026 вже до вирішення даного спору по суті робить неможливим продовження позивачем господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним.

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача - ГУ ДПС у Одеській області а також інших правоохоронних органів утриматися від вчинення дій щодо проведення перевірок щодо наявності діючої ліцензії на роздрібну торгівлю паливом виданої ТОВ «Колібрі Рітейл Груп» істотно ускладнить ефективний захист прав та інтересів підприємства від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері господарської діяльності, а забезпечення позову на час судового розгляду справи відновить право підприємства на здійснення господарської діяльності та надасть можливість підприємству, до остаточного вирішення даного спору, реалізовувати своє право на здійснення своєї господарської діяльності, а також безперебійно забезпечувати потреби Збройних сил України, волонтерів та населення у пальному під час війни.

Позивач зазначає, що відсутність ведення господарської діяльності не може бути відновлена навіть після розгляду цієї справи по суті в разі задоволення позову, а матиме наслідком припинення господарської діяльності Товариства загалом, внаслідок не спроможності виплати штрафних санкцій та безумовно призведе до банкрутства ТОВ «Колібрі Рітейл Груп».

Вирішуючи вказану заяву, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Так, забезпечення позову - це вжиття судом визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст.2 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст.3 Конституції України та ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, для встановлення існування хоча б однієї з названих обставин з метою недопущення зловживань суд зобов`язаний виходити з конкретних доказів.

Однак, заявник не навів обставин та не надав до суду належних та допустимих доказів, які підтверджували хоча б одну з підстав забезпечення позову, чим не дотримався вимог ч.1 ст.77 КАС України згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, 2 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд зазначає, що у вказаній заяві не було надано належного обґрунтування щодо забезпечення позову в зазначений спосіб, а в наданих матеріалах відсутні очевидні ознаки протиправності спірного рішення відповідача.

Відповідно до ч.4, 5 ст.45 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» рішення про відмову у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, прийняте територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може бути оскаржено в адміністративному порядку, передбаченому Податковим кодексом України, або в судовому порядку.

У разі судового оскарження рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про відмову у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності відомості про надані ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності вносяться посадовою особою відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику (у разі якщо ліцензія видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику), до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня за днем отримання таким територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, рішення суду, що набрало законної сили та прийняте на користь заявника.

Орган ліцензування у день внесення відомостей про надані ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального за результатами адміністративного або судового оскарження направляє ліцензіату витяг з відповідного реєстру в електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

З урахуванням зазначеного, у вказаний позивачем спосіб забезпечення позову фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає призначенню інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

Згідно з ч.6 ст.45 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» у разі відмови у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності заявник може подати нову заяву про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, за умови усунення підстави/підстав для відмови, зазначених у відповідному рішенні, а в разі відмови у наданні ліцензії на підставі пункту 10 частини першої цієї статті - не раніше спливу строків, визначених частиною дев`ятою статті 46 цього Закону.

Суд зазначає, що оскарження рішення про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним не позбавляє права повторного звернення із заявою про отримання відповідної ліцензії.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Слід також зауважити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 440/9568/22 Верховний Суд сформулював такий висновок. Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі від 24 січня 2024 року у справі № 140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.

Отже, та обставина, що в іншій справі позов було забезпечено і Верховний Суд з цим погодився, не означає наявність безумовних підстав для застосування таких заходів у будь-якій іншій справі, в тому числі з подібним предметом спору. Це обґрунтовується тим, що за змістом частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість, результат вирішення справи та/або порушеного питання завжди залежить від фактичних обставин у кожній конкретній справі, доказів, наявних на підтвердження доводів та/або заперечень, та їх сукупної правової оцінки.

Суд наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Сам по собі факт прийняття суб`єктом владних повноважень рішення чи вчинення дій, які потенційно можуть вплинути на права та інтереси Позивача, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Наявність реальної загрози порушення прав, а також ризиків, пов`язаних із виконанням майбутнього судового рішення, має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення відповідача про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, вул. Зоряна, 46/2, а в заяві про забезпечення позову просить зобов`язати відповідача та інші правоохоронні органи утриматися від вчинення дій щодо проведення його перевірок щодо наявності діючих ліцензій на роздрібну торгівлю паливом до набранням законної сили рішення суду.

При цьому, матеріали справи не містять доказів щодо відсутності інших місць роздрібної торгівлі пальним у позивача.

Відповідно до ч.5 ст.29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Такий нормативний підхід обумовлює необхідність встановлення чіткої прив`язки між ліцензією, конкретним об`єктом (АЗС) та господарською діяльністю, що на ньому здійснюється.

За відсутності вказаних даних суд позбавлений правових і фактичних підстав перевірити наявність ризиків щодо можливого впливу на всю господарську діяльність позивача.

Відтак, неможливо встановити, чи перебувають наведені у заяві доводи у прямому причинно-наслідковому зв`язку з оскаржуваним у справі рішенням відповідача, та чи є такі ризики реальними, безпосередніми й такими, що потребують негайного судового втручання.

Позивач не навів переконливих доводів і не надав доказів, які б підтверджували, що рішення відповідача № 73/15-32-09 04-03 від 30.01.2026 про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, вул. Зоряна, 46/2, призведе або може призвести до незворотних або критичних наслідків для всієї господарської діяльності підприємства, а в матеріалах справи відсутні відомості про те, що на відповідній АЗС не здійснювались інші види господарської діяльності, які могли б пом`якшувати або нейтралізувати заявлені ризики.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за КВЕД має право займатися наступними видами економічної діяльності, зокрема: 47.30 Роздрібна торгівля пальним (основний), 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Такий перелік видів економічної діяльності не підтверджує недиверсифікований характер господарської діяльності Позивача, що, за відсутності належної та допустимої доказової бази у цій справі, не дає підстав підтвердити його доводи про критичну залежність фінансового стану від можливості здійснення виключно роздрібної торгівлі пальним на вказаній заправній станції.

Таким чином, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ РІТЕЙЛ ГРУП» про забезпечення позову є невмотивованою, оскільки не містить належного обґрунтування та правових підстав для необхідності вжиття заходів забезпечення позову в зазначений спосіб.

Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ РІТЕЙЛ ГРУП» про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з ч.5, 8 ст.154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст.150, 151, 154, 243, 248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ РІТЕЙЛ ГРУП» про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ РІТЕЙЛ ГРУП» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.293, 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Суддя Н.А. Кузьменко