Справа № 140/175/26
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/175/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога Фуд» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перемога Фуд» (далі ТзОВ «Перемога Фуд», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі митниця, митний орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000243/2 від 02.09.2025.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01.09.2025 з метою митного оформлення ввезеного на митну територію України товару консервованих грибів маринованих з додаванням оцту чи оцтової кислоти в скляних банках: опеньки мариновані делікатесні відбірні (Nameko) в скляних банках 12*580 мл (500 г нетто), по 12 банок в упаковці 2050 упаковок, чиста вага нетто 12300,00 кг, торговельної марки Dream Valley, виробництва Dalian Haifeng International Trading Co., Ltd (Китай) декларантом позивача було подано митну декларацію (далі МД) №25UA08U0 від 01.09.2025, в якій митна вартість товару була визначена за основним методом, а саме за вартістю товару згідно рахунку 2,70 дол. США/коробку з усіма необхідними документами на підтвердження заявленої митної вартості за ціною договору.

Проте митний орган прийняв спірне рішення №UA205140/2025/000243/2 від 02.09.2025, яким скоригував митну вартість товару за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України (далі - МК України) на рівні 2,24 дол. США /кг, аргументуючи наступним: декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості товару; не подано інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; не надано виписку з бухгалтерської документації; не надано висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертизи організаціями; не надано каталоги, специфікації; не подано транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; додаткова угода №4 до контракту №PF/VKP001 від 08.07.2022 не містить одиниці виміру для розрахунку ціни товару в дол.США на умовах FOB; до митного оформлення подано договір №UA00251386 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів від 12.08.2022, однак у рахунках від 28.11.2023 №, №, № не міститься інформації, що підтверджує вартість останнього; у рахунках на перевезення та коносаменті вказано різні назви судна; копія платіжної інструкції від 06.12.2023 на суму 5817,78 дол. США не є достатнім підтвердженням оплати за оцінюваний товар, оскільки неможливо співставити з поставкою оцінюваного товару; наданий прайс-лист від 13.09.2023 містить інформацію щодо цін, адресовану лише Товариству, що обмежує конкурентність та не є прайс-листои для необмеженого кола покупців; заявлена митна вартість товару є нижчою, ніж вартість товарів раніше ввезених на територію України. Крім того, в якості правової підстави прийняття рішення про кориґування митної вартості товару, відповідач зазначає дані автоматизованої системи аналізу ризиків.

Позивач з таким рішенням не погоджується та вважає його протиправним, так як декларантом було надано усі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, які дають можливість митному органу однозначно визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом. На підтвердження митної вартості товару за ціною договору надані такі документи як: контракт, інвойс, специфікація, пакувальний лист, прайс-лист, докази на оплату товару, докази витрат на перевезення.

Жодних розбіжностей у документах, поданих для митного оформлення і які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не було, а тому у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів.

Визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її у сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Позивач просив також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, витрати на послуги перекладача у розмірі 4900,00 та судовий збір.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

У встановлений судом строк відповідач через підсистему "Електронний суд" подав відзив на позовну заяву, в якому позов заперечив повністю. Зазначив, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 Митного кодексу України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення позивачем, Митницею встановлено наявність в документах неточностей та розбіжностей. У зв`язку з цим декларанту направлено електронне повідомлення з вимогою надати додаткові документи, а саме виписку з бухгалтерської документації продавця стосовно формування вартості імпортованих товарів на заявлених комерційних умовах поставки; висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими організаціями; товарно-транспортні документи, які б стосувалися задекларованого товару (накладна УМВС). Вказує, що необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість товару. Зауважив, що декларантом не забезпечено надання відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У зв`язку з цим прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та визначено митну вартість на підставі інформації щодо митної вартості аналогічного товару. Оскаржене рішення вважає таким, що прийняте в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України. З огляду на наведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На підставі наведеного просить в задоволенні позову відмовити повністю, а також заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу на послуги перекладача..

Ухвалою суду від 26.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Волинської митниці про розгляд справи із викликом (повідомленням) сторін.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ТзОВ «Перемога Фуд» зареєстроване як юридична особа, основним видом економічної діяльності котрого є: 46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.07.2025.

На виконання зовнішньоекономічного контракту №PF/DНІ001 від 12.07.2024, укладеного між компанією Dalian Haifeng International Trading Co., Ltd (КНР) та ТзОВ «Перемога Фуд» (а. с. 35-38), згідно із рахунком-фактурою (інвойсом) №НF047240826 від 15.08.2025 (а. с. 14, 15 переклад), позивачем на митну територію України ввезено товари (консервовані гриби).

01.09.2025 декларантом позивача в порядку електронного декларування до Волинської митниці подано МД №25UA08U0 з описом товарів: «консервовані гриби мариновані з додаванням оцту чи оцтової кислоти в скляних банках: опеньки мариновані делікатесні відбірні (Nameko) в скляних банках 12х580 мл (500 г нетто), по 12 банок в упаковці 2050 упаковок, чиста вага нетто 12300,00 кг, Не містить ГМО. Торговельної марки Dream Valley, виробництва Dalian Haifeng International Trading Co., Ltd (Китай), в якій митна вартість товару була визначена за основним методом, а саме за вартістю товару згідно рахунку 2,70 дол. США/коробку з усіма необхідними документами на підтвердження заявленої митної вартості за ціною договору.

У вказаній декларації митна вартість товару визначена за основним - першим методом, а саме за ціною товару 5535,00 доларів США (графа 22 МД) та з урахуванням витрат, які покупець поніс під час переміщення товару до митного кордону України в сумі 73 707,73 грн.

Відтак, митна вартість у перерахунку на національну валюту задекларована на суму 369033,25 грн (графа 12 МД).

Для підтвердження митної вартості декларантом надано: коносамент №243450704 від 29.08.2024; інвойс №НF047240826 від 15.08.2025; прайс-лист №б/н від 15.08.2024; пакувальний лист №б/н від 15.08.2024; сертифікат якості №б/н від 15.08.2024; сертифікат здоров`я №224N4001 від 23.08.2024; фітосанітарний сертифікат №225N4002 від 23.08.2024; санітарний сертифікат від 15.08.2024; сертифікат про відсутність ГМО від 15.08.2024; сертифікат про походження товару №C0074 від 27.08.2024; експортну митну декларацію країни відправлення №00870064; 00101439 від 14.03.2025; повідомлення про митне оформлення безпаперового експорту від 25.08.2024; автотранспортну накладну №00015329 від 19.12.2024; супровідний транзитний документ Т1 №MRN 24 PL322080NS2VAFM4; накладну СМГС №06108 від 08.12.2022; контракт №ВТ/PF001 від 08.08.2022; рахунок № від 20.11.2024; договір на перевезення зовнішньоторговельних вантажів від 12.08.2022; рахунки №, №, №, № від 20.11.2024; свіфт від 22.11.2024 (оплата ТЕП); свіфт (платіжна інструкція) від 21.11.2024 (оплата імпортованого товару); договір про надання послуг митного брокера №38 від 28.07.2025.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні від 01.09.2025 зазначено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять наступні розбіжності:

- відповідно договорів (контрактів) про перевезення від 08.08.2022 №BT/PF001, від 12.08.2022 №UA00251386 послуги з перевезення вантажу надали відповідно перевізники Bovec Trade LLP, (England) та Maersk A/S, Copenhagen, Denmark. Загальна сума транспортних витрат становить 3396,04 дол. США. Заявлено згідно рахунків-фактур про надання транспортно-експедиційних послуг: № від 20.11.2024 1500 дол. США морське перевезення; № від 20.11.2024 296,04 дол. США витрати до місця доставки Гданськ, № від 20.11.2024 1600 дол. США вартість наземного перевезення. Декларантом не надано розрахунок вартості перевезення вантажу по всьому маршруту слідування від завантаження до місця розвантаження, з врахуванням вартості морського та залізничного перевезення, навантаження/розвантаження, портових послуг, інших витрат;

- в рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг № передбачено умови оплати 120 днів з дати отримання товару. В рахунках №, № зазначено негайна оплата, термін 24.11.2024. Платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до рахунків-фактур не надано;

- відповідно п. 3.1 договору (контракту) про перевезення від 12.08.2022 №UA00251386 Перевізник організовує транспортування, серед якого послуги навантажувально-розвантажувальних робіт, проте дані витрати відсутні в гр. 21 декларації митної вартості (ДМВ), що свідчить про їх не включення до митної вартості товару;

- в прайс-листі від 15.08.2024 зазначене одне найменування товару виключно для ТзОВ «Перемога Фуд», тоді як відповідно до VII статті ГАТТ прайс-лист повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу;

- платіжна інструкція в іноземній валюті від 21.11.2024 не містить належних відомостей про надавача платіжних послуг чи його ID ключа, які б підтверджували виконання операцій за такою платіжною інструкцією, отже, не відповідає нормам Закону України від 21.11.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положенню про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216.

Внаслідок цього митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 4) транспортні (перевізні) документи; 5) якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Декларант надав додаткові документи: банківський платіжний документ від 22.11.2024, лист роз`яснення від 01.09.2025 №3/09, накладну СМГС, рахунки №, , , .

Листом від 02.09.2025 б/н декларант повідомив про подані документи та відсутність інших витребовуваних митницею документів.

Наданий банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортних послуг на загальну суму 4074,11 дол. США, що не відповідає сумі транспортних витрат 3396,04 дол. США, заявленій до митного оформлення. Відповідно графи 70 платіжного документу (призначення платежу) розрахунок здійснено за контрактом від 12.08.2022 №UA00251386 згідно рахунків №, , , , з яких №, стосуються партії товару. Числового розрахунку транспортних витрат по зазначених рахунках для ідентифікації, що стосується оцінюваного товару, декларантом не надано. Інформація в листі від 01.09.2025 №3/09 ТзОВ «Перемога Фуд» про оплату за транспортне перевезення не відображає конкретної вартості транспортних послуг від завантаження до місця розвантаження, з врахуванням вартості морського та залізничного перевезення, навантаження/розвантаження, інших витрат. Накладна СМГС не стосується партії оцінюваного товару.

Отже, декларантом не забезпечено надання відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, а також у зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, внаслідок спрацювання ризиків АСАУР, митницею відповідно до положень ст. 55 та ст. 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. На виконання вимог Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення Інспектор, а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що заявлена митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України подібних товарів.

Внаслідок вищезазначеного Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 02.09.2025 №UA205140/2025/000243/2 (а. с. 10) та сформовано картку відмови №U205140/2025/002295 (а. с. 11).

Як зазначено у графі 33 оскаржуваного рішення, митну вартість товарів визначено за другорядним методом визначення митної вартості - резервним, відповідно до ст. 64 МК України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей товарів, а саме: товар на рівні 2,24 дол. США/кг за ЕМД №UA209170/2025/006552 від 27.01.2025. Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару «Гриби, консервовані з доданням оцту: Canned pickled mushrooms NAMEKO…», країна походження Китай, імпорт товару якого здійснено згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів на умовах поставки FOB CN, з урахуванням партії ввезеного товару. У рішенні додатково зазначено, що декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х МК України. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 Митного кодексу України або в судовому порядку.

Товар випущено у вільний обіг згідно з МД №25UA93U0 від 02.09.2025 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Митний кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).

Згідно з частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною шостою статті 257 МК України визначено умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні.

Слід зауважити, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові у справі №826/17509/16 від 09.02.2021.

Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи, закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень частини першої статті 58 МК України, основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Основний метод, не застосовується в конкретних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до ч. 2 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

У відповідності до частини другої статті 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За правилами частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті другому частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частині п`ятій, шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

За приписами частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За змістом статті 53 МК України законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказане узгоджується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Судом встановлено, що при митному оформленні імпортованого товару декларант позивач надав наявні у нього документи, а саме: коносамент №243450704 від 29.08.2024; інвойс №НF047240826 від 15.08.2025; прайс-лист №б/н від 15.08.2024; пакувальний лист №б/н від 15.08.2024; сертифікат якості №б/н від 15.08.2024; сертифікат здоров`я №224N4001 від 23.08.2024; фітосанітарний сертифікат №225N4002 від 23.08.2024; санітарний сертифікат від 15.08.2024; сертифікат про відсутність ГМО від 15.08.2024; сертифікат про походження товару №C0074 від 27.08.2024; експортну митну декларацію країни відправлення №00870064; 00101439 від 14.03.2025; повідомлення про митне оформлення безпаперового експорту від 25.08.2024; автотранспортну накладну №00015329 від 19.12.2024; супровідний транзитний документ Т1 №MRN 24 PL322080NS2VAFM4; накладну СМГС №06108 від 08.12.2022; контракт №ВТ/PF001 від 08.08.2022; рахунок № від 20.11.2024; договір на перевезення зовнішньоторговельних вантажів від 12.08.2022; рахунки №, №, №, № від 20.11.2024; свіфт від 22.11.2024 (оплата ТЕП); свіфт (платіжна інструкція) від 21.11.2024 (оплата імпортованого товару); договір про надання послуг митного брокера №38 від 28.07.2025.

Суд вважає, що згідно вказаних вище документів чітко визначено: відправника товару, отримувача товару, ціну товару, умови поставки, ідентифікувати сам товар, за якісними та кількісними характеристиками, країну походження останнього, а також транспортування товару до кінцевої точки з врахуванням перевантаження.

Однак, митним органом в електронному повідомленні від 01.09.2025 зазначено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять розбіжності, про які зазначав суд вище.

Разом з тим, ні в електронному запиті про надання додаткових документів, ні в спірному рішенні про коригування митної вартості Відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації (хоча ціна, зазначена у документах, відповідає ціні, зазначеній у митній декларації); не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

На вимогу митного органу позивачем надано додаткові документи, а саме: банківський платіжний документ від 22.11.2024, лист роз`яснення від 01.09.2025 №3/09, накладну СМГС, рахунки №, , , та листом від 02.09.2025 б/н декларант повідомив про відсутність інших витребовуваних митницею документів.

Вважаючи, що декларантом не забезпечено надання відповідно до пункту другого частини другої статті 52 МК України достовірних відомостей щодо визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, митниця прийняла оскаржуване рішення.

Щодо розбіжностей та неточностей, на думку відповідача, які зазначені у рішенні про корегування митної вартості товарів, суд зазначає таке.

У спірному рішенні про коригування митної вартості відповідач зазначає, що в прайс-листі від 15.08.2024 зазначене одне найменування товару виключно для ТзОВ «Перемога Фуд», тоді як відповідно до VII статті ГАТТ прайс-лист повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу.

Стосовно недоліків прайс-листа, то з цього приводу суд зауважує, що прейскурант (прайс-лист) є також одним з допоміжних (додаткових) документів, який митний орган може витребувати у декларанта відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг. Зазвичай прейскуранти (прайс-листи) виробника товару містять пропозицію продавця, адресовану необмеженому колу покупців, з відомостями, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів. Жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми.

Враховуючи те, що інформація, яка міститься у прайс-листі від 15.08.2024 відповідає іншим документам, які надавались позивачем до митного оформлення, а саме: рахунку (інвойсу), експортній митній декларації країни відправлення, то ціни, вказані у прайс-листі продавця є актуальними на час здійснення замовлення покупцем щодо поставки партії товару.

Також суд враховує, що прайс-лист є документом продавця, відповідно, Товариство позбавлене можливості впливати на його зміст та зазначення будь-якої інформації.

Крім того, відсутність загального прайс-листа (адресованого невизначеному колу покупців) від виробника товару не може бути підставою для коригування митної вартості товару, оскільки останній не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів.

Також суд зазначає висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.10.2020 у справі №810/690/17 про те, що митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість відомостей прайс-листа як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом і у постановах від 08.12.2022 у справі №420/2792/19, від 01.03.2023 у справі №420/18880/21.

Щодо посилання митного органу на те, що платіжна інструкція в іноземній валюті від 21.11.2024 не містить належних відомостей про надавача платіжних послуг чи його ID ключа, які б підтверджували виконання операцій за такою платіжною інструкцією, отже, не відповідає нормам Закону України від 21.11.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положенню про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, суд зазначає, що платіжні інструкції в іноземній валюті містять посилання на Контракт, містять інформацію про найменування отримувача, його адресу, суму, валюту платежу, зазначення товару, за який проводиться оплата, що дозволяє ідентифікувати дані платіжні інструкції з поставками товару.

Згідно з пункту четвертого частини другої статті 52 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо рахунок сплачено, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 у справі №280/1853/19 зазначив, що повідомлення, сформовані за результатами здійснення переказів в іноземній валюті, в тому числі за допомогою системи SWIFT, за умови наявності у них всіх реквізитів, що дозволяють ідентифікувати здійснення такої операції, можуть вважатись належним документом, що підтверджує факт оплати за товар. Колегія суддів відхилила посилання скаржника на недотримання позивачем вимог Постанови №78 в частині накладення електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) на платіжні доручення, оскільки засади використання сервісу «Інтернет-банкінг» передбачають використання означеного сервісу із використанням ЕЦП, відтак, роздруківки платіжних доручень здійснені з означеного сервісу слід вважати такими, що здійснені з накладенням ЕЦП.

Суд по цій справі встановив, що оплату за контрактом здійснено через АТ «ПроКредит Банк» із застосуванням електронного програмно-технічного комплексу, про що до митного оформлення надані роздруківки електронних платіжних інструкцій в іноземній валюті від 21.11.2024, які в повній мірі надають можливість ідентифікувати операцію за контрактом PF/DHI001 від 12.07.2024 та проформу-інвойс від 15.08.2024 №HF047240826, датою та сумою тощо.

У вказаній платіжній інструкції в іноземній валюті від 21.11.2024 також містяться відмітки банківської установи АТ «ПроКредит Банк» про проведення платежів та накладені підписи уповноважених осіб (а. с. 39).

Відповідно до пункту 6 розділу І Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління НБУ №216 від 28.07.2008 (далі - Положення №216), ініціатор має право оформити платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах в електронній або паперовій формі. Форма та порядок надання платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах визначаються умовами договору про надання платіжних послуг між користувачем і надавачем платіжної послуги.

Згідно до пункту 26 розділу ІІІ вказаного Положення №216, надавач платіжних послуг повинен перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах вимогам розділу II цього Положення та реквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань валютного регулювання є підставою для здійснення перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металах з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів.

При електронній ідентифікації клієнта банком, за допомогою апаратного цифрового ключа, його підпис на платіжних документах не вимагається.

Отже суд дійшов висновку, що посилання митного органу на відомостей про надавача платіжних послуг чи його ID ключа не може слугувати підставою для коригування митної вартості.

Крім того, у наданих платіжних документах зазначені найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг, що відповідає вимогам пункту 14 Положення №216.

Суд вважає, що ідентичність печаток або підписів зумовлена особливостями функціонування програмного забезпечення банківської установи при формуванні платіжних інструкцій. Накладення підпису чи відтиску печатки на частину тексту не свідчить про недійсність документа, враховуючи те, що зазначені платіжні інструкції містять усі реквізити, передбачені Положенням №216, і мають відмітки банку про виконання відповідної операції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наведені митним органом обставини в цій частині не можуть слугувати підставою для коригування митної вартості.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається, яким чином не зазначення в платіжних інструкціях відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа, може вплинути на достовірність визначення позивачем задекларованої митної вартості.

В постанові від 17.04.2018 по справі №815/329/17, Верховний Суд зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.03.2023 по справі №420/18880/21.

У постанові від 11.06.2019 по справі №813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Щодо аргументів відповідача у спірному рішенні про те, що відповідно п. 3.1 договору (контракту) про перевезення від 12.08.2022 №UA00251386 Перевізник організовує транспортування, серед якого послуги навантажувально-розвантажувальних робіт, проте дані витрати відсутні в гр. 21 декларації митної вартості (ДМВ), що свідчить про їх не включення до митної вартості товару (а. с. 48-53) суд зазначає наступне.

Відповідно до гр. 20 МД №25UA08U0 від 01.09.2025 товар поставлявся на умовах FOB, CN QINGDAO.

Згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, у першому підрозділі графи 20 МД «Умови поставки» наводиться скорочене літерне найменування умов поставки згідно з класифікатором умов поставки, в даному випадку - FOB. У другому підрозділі графи зазначається літерний код альфа-2, відповідно до Переліку кодів країн світу країни, на території якої міститься географічний пункт доставки товарів, через пробіл назва цього географічного пункту, в цьому випадку CN Qingdao.

Умови поставки FOB означають, що товар повинен привезти до порту призначення відправник та завантажити на судно. Після того, як вантаж розмістять на борту, ризики під час перевезення та подальшої доставки переходять до покупця.

Із вказаного слідує, що декларант має включити до митної вартості витрати на перевезення товару від міста Циндао, Китай до місця ввезення на митну територію та вартість навантажувально-розвантажувальних робіт.

Відповідно до пункту шостого частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Представник позивача у позовній заяві зазначає, що згідно Договору №UA00251386 на перевезення зовнішньоторгівельних вантажів від 12.08.2022, компанія Maersk A/S надала послуги, а саме: навантажувально-розвантажувальні роботи в порту за межами території України вартість 296,04 дол. США, згідно рахунку № від 20.11.2024 (а. с. 55).

Відповідно до розділу А умов FОВ Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс, до обов`язків продавця входить надання товару у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі тощо), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Однак, якщо сторони бажають покласти на продавця обов`язки щодо завантаження товару в місці відправлення та всі ризики й витрати такого вантаження, це має бути чітко обумовлено шляхом включення відповідного застереження до договору купівлі-продажу.

При цьому суд звертає увагу, що пунктом 3.1 договору на перевезення зовнішньоторговельних вантажів від 12.08.2022 №UA00251386 передбачено, що Перевізник організовує транспортування, серед якого і послуги навантажувально-розвантажувальних робіт (а. с. 48 зворот).

Відтак, оскільки за змістом умов постачання FОВ правил Інкотермс від 2010 «Free On Board» («Вільно на борту») означає, що продавець виконав поставку, коли товар перейшов через поручні судна (на борт судна) в зазначеному порту відвантаження. Ризик втрати або пошкодження товару переходить від продавця, коли товар знаходиться на борту судна, з цього моменту покупець несе всі витрати. При розміщенні товару в контейнері типовим для продавця є передача товару перевізнику на терміналі, а не шляхом розміщення на борту судна, в таких випадках слід використовувати термін FCA. Відтак, логічним є те, що витрати навантажувально-розвантажувальних робіт вже буди включені до митної вартості товару, що прямо передбачено умовами поставки FOB, що на думку суду не є розбіжністю в документах, яка впливає на визначення митної вартості товарів, оскільки усі інші надані контролюючому органу документи свідчать про те, що товар постачався на умовах FOB Qingdao.

Щодо посилань митного органу на те, що в рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг № передбачено умови оплати 120 днів з дати отримання товару, а в рахунках №, № - негайна оплата, термін 24.11.2024, а також платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до рахунків-фактур не надано, суд зазначає, що порядок оплати жодним чином не впливає на визначення митної вартості товару, оскільки умови оплати товару не є ціноутворюючим фактором та не можуть свідчити про заниження митної вартості товару.

Щодо наступної розбіжності, а саме «відповідно договорів (контрактів) про перевезення від 08.08.2022 №BT/PF001, від 12.08.2022 №UA00251386 послуги з перевезення вантажу надали відповідно перевізники Bovec Trade LLP, (England) та Maersk A/S, Copenhagen, Denmark. Загальна сума транспортних витрат становить 3396,04 дол. США. Заявлено згідно рахунків-фактур про надання транспортно-експедиційних послуг: № від 20.11.2024 1500 дол. США морське перевезення; № від 20.11.2024 296,04 дол. США витрати до місця доставки Гданськ, № від 20.11.2024 1600 дол. США вартість наземного перевезення. Декларантом не надано розрахунок вартості перевезення вантажу по всьому маршруту слідування від завантаження до місця розвантаження, з врахуванням вартості морського та залізничного перевезення, навантаження/розвантаження, портових послуг, інших витрат» суд вказує наступне.

В той же час, позивачем подано лист від 01.09.2025 вих. №3/09, у якому останній самостійно визначив та розподілив загальну суму транспортних витрат, зазначивши, що оплата за транспортне перевезення по платіжці на суму 4074,11 дол. США складається з чотирьох рахунків, рахунки за номерами №, від 20.11.2024 за залізничне перевезення та погрузочно-розвантажувальні роботи в порту для контейнера BMOU2475136, інші рахунки за номерами , від 20.11.2024 за залізничне перевезення та погрузочно-розвантажувальні роботи в порту для контейнера WNGU2464276 (а. с. 41)

Суд звертає увагу, що пунктом 2.1, 2.2 Договору на перевезення зовнішньоторговельних вантажів від 12.08.2022 №UA00251386 передбачено, що Перевізник приймає на себе зобов`язання здійснити на суднах ліній Maersk та Safmarine перевезення вантажів Замовника в контейнерах відповідно до інструкцій Замовника. Під інструкціями Замовника слід розуміти: будь-яку інформацію, надану Замовником Виконавцю щодо конкретного перевезення у письмовій чи електронній формі, у тому числі у формі замовлення (booking) шляхом заповнення он-лайн форм Перевізника, та таку, що зберігається в електронних системах накопичення та зберігання інформації Виконавця/Перевізника. Плата за перевезення вантажів фіксується в рахунках Перевізника.

Суд наголошує, що наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» від 24.05.2012 №599 визначає, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Вказаний наказ Міністерства фінансів України, визначає наявність рахунку-фактури достатнім документом, що підтверджує вартість транспортних послуг.

Судом встановлено, що вартість транспортних послуг, які включаються до митної вартості були обґрунтовані та документально підтверджені рахунком на оплату міжнародного перевезення вантажобагажу морським транспортом від 22.11.2024, який було складено на підставі рахунків №, , , , що відповідає умовам договору від 12.08.2022 №UA00251386, згідно якого плата за перевезення вантажів фіксується в рахунках Перевізника. (а. с. 66, 67).

Як слідує з матеріалів справи, рахунки №, № від 20.11.2024 підтверджують транспортні витрати за залізничне перевезення та погрузочно-розвантажувальні роботи в порту контейнера BMOU2475136 (а. с. 55, 58), рахунки №, № від 20.11.2024 за залізничне перевезення та погрузочно-розвантажувальні роботи в порту для контейнера WNGU2464276 (а. с. 61, 64).

Крім того, рахунок-фактура від 20.11.2024 № підтверджує перевезення вантажобагажу морським транспортом (морський фрахт) на суму 1500,00 дол. США. Оскільки умови оплати встановлені протягом 120 днів із дати отримання товару, відповідно на момент розмитнення оплата проведена не була, що не суперечить умовам контракту (а. с. 47).

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлена декларантом сума транспортних витрат у розмірі 4074,11 дол. США була підтверджена належними доказами.

Відтак, у відповідності до наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» від 24.05.2012 №599 наявність рахунку-фактури є достатнім документом, що підтверджує вартість транспортних послуг.

Аналогічна позиція щодо вимагання від імпортерів надання заявки на перевезення викладена Верховним Судом у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, в якій, зокрема, вказано, що: «серед документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість», тому вимога про її надання є безпідставною».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду досліджував питання доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення згідно умов МК України, зокрема, у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 вказано: «Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (- ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи)».

Крім того, в матеріалах справи міститься коносамент №243450704 від 29.08.2024, який містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу (а. с. 11), накладна СМГС №06108 від 08.12.2024 (а. с. 34) та супровідний транзитний документ Т1 №MRN 24 PL322080NS2VAFM4 (а. с. 30, 31), які підтверджують перевезення та транзит вантажу.

Таким чином, на переконання суду, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було.

Саме такі витрати декларант ТзОВ «Перемога Фуд» включив до додаткових складових митної вартості, визначеної за ціною договору: транспортування до митної території України, витрати на навантаження, вивантаження.

Надаючи оцінку кожній з цих підстав, суд встановив, що міркування відповідача стосовно не підтвердження транспортних витрат, а також сумніви щодо їх вартості є необгрунтованими.

Вище суд надав оцінку такій складовій митної вартості; подані до митного оформлення документу засвідчують факт отримання послуг морського перевезення та наземного (залізничного) перевезення на підставі відповідних контракту та договору, рахунків на оплату та часткової оплати таких послуг.

Поряд з цим, суд зауважує, що факт оплати транспортних послуг жодним чином не впливає на їх вартість.

З огляду на це суд зазначає, що надані декларантом позивача докази витрат на транспортне перевезення імпортованого товару є допустимими і достатніми доказами на підтвердження відповідних витрат на перевезення товарів, які включені до митної вартості товару.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що МК України не визначає виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, та не вказує, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи, а тому вказані документи є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Надані позивачем до митного оформлення документи у сукупності надають можливість визначити розмір транспортних витрат та не мають суперечностей, тому висновки митного органу у цій частині є безпідставними.

Суд зауважує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.

Висновки аналогічного змісту викладені у постановах Верховного Суду від 02.04.2024 у справі №380/6459/20 та від 10.04.2024 у справі №826/7085/16.

Відповідачем не наведено жодних обґрунтованих аргументів стосовно того, яким чином зазначені у спірному рішенні обставини ставлять під сумнів достовірність визначеної митної вартості товару.

Натомість у своїй сукупності усі надані товариством документи та інформація, яка містилася у цих документах, підтверджували заявлений рівень митної вартості поставленого товару.

Щодо інших підстав, які зазначені в рішенні про коригування митної вартості товарів, яке є предметом спору, суд зазначає, що їхня можлива відповідність чи невідповідність закону не впливає на висновки суду щодо протиправності коригування митної вартості у зв`язку з наданням позивачем передбачених частиною 10 статті 58 МК України документів та відповідно спростування сумнівів митниці щодо правильності визначення митної вартості товарів.

Таким чином, Волинською митницею безпідставно були встановлені невідповідності у поданих декларантом позивача документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, митний орган необґрунтовано в оскаржуваному рішенні вказує про ненадання декларантом позивача документів, що підтверджують митну вартість товару. При цьому банківські (платіжні) документи, що стосуються оцінюваного товару, транспортні (перевізні) документи декларант надавав для митного оформлення товару. Також судом встановлено, що страхування товару не здійснювалося. Відтак, за відсутності страхування товару і витрат на страхування немає, такі документи не могли бути подані відповідачу.

Відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Окремо суд зауважує на безпідставності вимоги митного органу про надання виписки з бухгалтерської документації. Для витребовування документів бухгалтерського обліку (якщо мова йде про документи, які стосуються руху ідентичних та/або подібних оцінюваному товару в середині країни за попередні періоди) відповідно до частина четвертої статті 53 МК України митний орган має довести існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем, який вплинув на заявлену декларантом митну вартість, проте у цьому випадку ні у вимозі декларанту, ні у спірному рішенні таке обґрунтування не наведене.

При розгляді справи суд не встановив у документах, які подані декларантом до митного оформлення, ознак підробки документів чи відсутності у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант позивача надав митному органу належні та допустимі, достатні докази на підтвердження ціни товару і зазначені документи не містили розбіжностей щодо вартості та вказували, що їх дані піддаються обчисленню. У свою чергу відповідач не довів обставини, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Також суд зазначає, що ті обставини, що ціни на імпортований товар, є нижчими від цін за аналогічні товари, розмитнення яких вже проводилося, не є та не можуть бути самостійною підставою для підвищення митної вартості товарів відповідно до вимог МК України, оскільки ці відомості мають допоміжний інформаційний характер, а отже, не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів. Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

У постанові від 09.11.2022 у справі № 815/2162/17 Верховний Суд зазначив про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів суд оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17, від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17).

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості.

Наведені обставини, встановлені у цій справі, дають підстави для висновку про те, що у відповідача були всі документи, які надавали йому можливість підтвердити визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору. Натомість відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у МД, поданих декларантом позивача; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

Суд не заперечує права митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (частина п`ята статті 54 МК України), проте для цього він має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознак підробки або відсутність усіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Саме лише посилання на наявність у нього інформації про іншу ціну ідентичного товару не є достатньою підставою не визнавати митну вартість, визначену за ціною договору.

Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі №810/2749/16 зазначив, що приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач не довів необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості за обраним декларантом методом її визначення. Крім того, ні в спірному рішенні, ні у відзиві на позов відповідач не наводить конкретних числових значень складових митної вартості, які не підтвердженні документально.

Сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

При цьому митний орган належно не обґрунтував свої рішення про коригування митної вартості товару та не вказав, чому документи, надані декларантом згідно з переліком, передбаченим статтею 53 МК України, унеможливлюють застосування першого (основного) методу визначення митної вартості товару.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Оскільки рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000243/2 від 02.09.2025 не ґрунтується на нормах чинного законодавства, то його слід визнати протиправним та скасувати, а позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, враховуючи, що суд задовольняє позов повністю, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 4668,56 грн, перерахований до бюджету згідно з платіжною інструкцією №771 від 01.12.2025 (а. с. 8).

Позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Стосовно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з частинами першою-другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 та від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №380/3142/20, від 02.02.2023 у справі №120/4765/21-а.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, а відтак витрати на правничу допомогу не підтвердженні.

В такій ситуації відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесених витрат в суді першої інстанції в сумі 5000 грн, такі через їх не підтвердження належними та допустимими доказами повинен нести позивач.

Також Товариством заявлені до відшкодування з Волинської митниці витрати, пов`язані з перекладом документів, на суму 4900,00 грн. З цього приводу суд враховує таке.

За змістом частин п`ятої-восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №160/7049/19 викладені висновки про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з позовною заявою позивачем надані документи викладені іноземною мовою з їх перекладом на українську мову ФОП ОСОБА_1 .

На підтвердження понесених витрат на переклад документів позивачем надано рахунок №125 від 28.11.2025 на суму 4900,00 грн, виданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (а. с. 69); платіжну інструкцію на переказ коштів №770 від 01.12.2025 на суму 4900,00 грн (а. с. 70). Ці документи дають можливість ідентифікувати надання послуг перекладу документів саме у цій справі, їх кількість та обсяг, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із залученням перекладача, у розмірі 4900,00 грн.

Отже, до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь позивача підлягають судові витрати на загальну суму 9568,56 грн, з них 4668,56 грн - по сплаті судового збору, 4900,00 грн - витрати на оплату послуг перекладача, які пов`язані з розглядом цієї судової справи.

Керуючись статтями 243 - 246, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога Фуд» (01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, 44А, поверх 6, кім. 11, ) до Волинської митниці (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000243/2 від 02.09.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога Фуд» судові витрати на загальну суму 9568 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) гривень 56 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський