Справа № 420/1123/26
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1123/26
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

18 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бойко О.Я., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправними дії, скасувати постанову щодо закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 56852779 від 01.11.2024 по примусовому виконанню виконавчого листа № 815/6667/17 від 01.10.2018, виданого 05.07.2018 Одеським окружним адміністративним судом;

- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 56852779 від 01.11.2024 по примусовому виконанню виконавчого листа № 815/6667/17 від 01.10.2018, виданого 05.07.2018 Одеським окружним адміністративним судом та зобов`язати його відновити вказане провадження.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 позовну заяву залишено без руху та зазначено, що виявлені недоліки повинні бути усунені шляхом надання позивачем до суду: обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності його пропуску.

На виконання вказаної ухвали від позивача 11.02.2026 надійшла заява про усунення недоліків, до якої він додав уточнююче клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, яке він мотивує сукупністю обставин, що, на його думку, об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню за судовим захистом. Зокрема, позивач вказує на те, що він є особою з інвалідністю II групи та протягом тривалого часу (з вересня 2024 року по серпень 2025 року) перебував на безперервному лікуванні та проходив численні медичні обстеження (МРТ, ТР-УЗД, цитологічні дослідження), що підтверджується доданими до заяви копіями медичних документів. На думку позивача, стан його здоров`я та необхідність постійного медичного нагляду є поважною причиною, яка виправдовує затримку у поданні позову. Крім того, позивач посилається на дію воєнного стану в Україні та пов`язані з цим обмеження, вважаючи, що процесуальні строки в даному випадку мають бути продовжені або зупинені. Він також наголошує на трирічному строкові позовної давності, передбаченому цивільним законодавством, вважаючи, що цей строк розповсюджується і на даний спір. Позивач стверджує, що про порушення своїх прав та «фіктивність» дій відповідача щодо виконання судового рішення він дізнався лише 06.10.2025, а тому вважає, що строк звернення слід обчислювати саме з цієї дати.

Розглянувши вказані підстави в якості підстав для поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд встановив, що позивач у поданій позовній заяві оскаржує дії державного виконавця та постанову щодо закінчення виконавчого провадження від 01.11.2024 в рамках ВП № 56852779.

Позивач звернувся до суду 16.01.2026, тобто із порушенням 10-денного строку звернення із заявленими позовними вимогами.

Щодо аргументу позивача про трирічний строк позовної давності та зупинення строків у зв`язку з воєнним станом, то суд встановив, що позивач стверджує, що в даному випадку має застосовуватися загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки, а його перебіг був зупинений у період з 02.04.2020 по 03.09.2025 через карантин та воєнний стан. Суд зазначає, що вказані доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для спорів щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця встановлено спеціальний десятиденний строк (ч. 1 ст. 287 КАС України), а не загальний цивільно-правовий строк давності. Крім того, норми КАС України не передбачають автоматичного зупинення процесуальних строків звернення до суду на період дії воєнного стану, а запровадження воєнного стану може бути визнано поважною причиною лише за умови підтвердження неможливості звернення до суду через конкретні обставини, пов`язані з воєнними діями.

При цьому, суд зазначає, що дійсно, введений в країні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливило) повноцінне функціонування, зокрема, і роботи громадян України. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Однак, Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Неможливість здійснення процесуальних прав учасником процесу задля визнання підстави поважною причиною пропуску процесуального строку має бути реальною. Саме по собі покликання на воєнний стан не може свідчити про неможливість виконувати процесуальні права та обов`язки вчасно.

Відтак, наголошені підстави, наведені у заяві, суд оцінює як загальні, не пов`язані з конкретними обставинами, що стосуються саме позивача та свідчать про непереборний характер таких обставин в контексті можливості подати позовну заяву у встановлений законом строк, та про поважність причин пропуску строку.

Щодо доводів позивача ознайомлення з «нововиявленими обставини» (фіктивність розпорядження про поновлення на роботі) лише 06.10.2025, то суд наголошує, що матеріалами справи підтверджується, що позивач був ознайомлений з розпорядженням про поновлення №38-к від 06.09.2024 ще 23 вересня 2024 року. Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56852779 від 01.11.2024 позивач отримав 16 листопада 2024 року. Таким чином, про всі обставини, які він вважає порушенням своїх прав (відсутність запису в трудовій книжці, ненадання робочого місця, формальність виконання рішення), позивач достовірно знав ще наприкінці 2024 року. Звернення до суду лише у січні 2026 року свідчить про пропуск строку більш ніж на рік без належних обґрунтувань тривалої бездіяльності.

Крім того, суд встановив, що на підтвердження поважності причин пропуску строку позивач посилається на перебування на лікарняному та проходження обстежень у період з 23.09.2024 по 04.03.2025, додаючи копії медичних документів. Суд зауважує, що за наявності медичних протипоказань до пересування в цей період, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду одразу після завершення лікування (у березні 2025 року). Проте позов подано значно пізніше у січні 2026 року. Документи про проходження окремих обстежень у січні-березні 2025 року не доводять абсолютну неможливість вчинення процесуальних дій протягом усього 2025 року.

Також позивач наголошує, що він є інвалідом II групи і встановлення обмежень доступу до суду є проявом надмірного формалізму. При цьому, суд підкреслює, що статус особи з інвалідністю сам по собі не звільняє від обов`язку дотримуватися процесуальних строків. Право на судовий захист не є абсолютним і обмежене часовими рамками, встановленими законом для забезпечення юридичної визначеності. Позивач не надав доказів, які б пояснювали, чому його стан здоров`я дозволяв йому вести активне листування з органами місцевого самоврядування протягом 2024-2025 років, але заважав подати позов до суду у встановлений термін.

Таким чином, позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду із позовною заявою, встановлений ст. 122 КАС України, а вказані у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду доводи не спростовують факт пропуску строку та не підтверджують поважність пропуску такого строку.

Згідно з п. 1 та п.9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини шостої статті 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.122, ч. 2 ст.123, п. 1 ч. 4 ст.169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву разом з додатками повернути позивачу.

Повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.ст.293,295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти з днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: О.Я. Бойко