Справа № 120/15247/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 лютого 2026 р. Справа № 120/15247/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Голованюк І.В.,

представника позивача Поника І.С.,

представника відповідачів Шмігленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-6" до Виконавчого комітету Вінницької міської ради та Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 120/15247/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-6" (далі ТОВ "БМУ-6") до Виконавчого комітету Вінницької міської ради та Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради.

Предметом оскарження за вказаним позовом є: рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.09.2025 № 2285 "Про затвердження акту комісії та демонтаж торгового павільйону" та додаток до цього рішення, а саме акт № 5 про усунення порушень при розміщенні тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності і малих архітектурних форм на території Вінницької міської територіальної громади від 19.09.2025; акт огляду території Вінницької міської територіальної громади від 03.09.2025; припис від 04.09.2025 № 05/00/010/54535 (складено 03.09.2025) "Про усунення порушень при розміщенні тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм на території Вінницької міської територіальної громади"; наказ директора Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради від 03.09.2025 № 228 "Про анулювання паспорта прив`язки ТС".

Згідно з ухвалою суду від 02.12.2025 про відкриття провадження у справі, розгляд вищезазначеної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.02.2026 до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову ТОВ "БМУ-6" шляхом зупинення виконання вимог пунктів 8, 8.1 та 8.2 додатку 1 до рішення Вінницької міської ради від 30.01.2026 № 3299 та заборони Виконавчого комітету Вінницької міської ради вчиняти дії щодо виконання рішення від 25.09.2025 № 2285 "Про затвердження акту комісії та демонтаж торгового павільйону" в частині пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 3, 4, 5 ? до завершення судового розгляду цієї справи та набранням рішенням суду законної сили.

На підтримку поданої заяви представник позивача зазначив, що 09.02.2026 на адресу товариства надійшло повідомлення Департаменту земельних ресурсів Вінницької міської ради від 04.02.2026 № 37/00/010/6531 про припинення дії договору про встановлення земельного сервітуту від 14.12.2021, зареєстрованого за № 2426/12-21 від 22.12.2021, укладеного з ТОВ "БМУ-6" на земельну ділянку площею 0,0394 га, в тому числі в межах "червоної лінії" площею 0,0272 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності) за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська/пров. Цегельний, до якого було додано угоду про припинення договору встановлення земельного сервітуту та витяг з відповідного рішення міської ради.

Відтак, як зазначає представник позивача, із вказаного повідомлення товариству стало відомо про рішення Вінницької міськради від 30.01.2026 № 3299, яким вирішено припинити раніше укладений з ТОВ "БМУ-6" договір земельного сервітуту для розміщення тимчасової споруди, підставою для прийняття якого стали ті документи та рішення, що оскаржуються у цій адміністративній справі. Водночас пунктом 8.2 додатку 1 до рішення Вінницької міськради від 30.01.2026 № 3299 зобов`язано ТОВ "БМУ-6" протягом місяця з дня отримання повідомлення привести земельну ділянку в стан придатний до подальшого використання та повернути земельну ділянку за актом приймання-передачі Вінницькій міській раді.

Таким чином, представник позивача вважає, що, незважаючи на наявність невирішеного у суді спору щодо правомірності анулювання паспорта прив`язки ТС та прийняття рішення про демонтаж торгового павільйону, відповідачі продовжують вчиняти дії, спрямовані на позбавлення товариства можливості використання цього об`єкта у господарській діяльності, у тому числі шляхом позбавлення права користування земельною ділянкою, на якій він розміщений. Тому без вжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди тим правам та інтересам, за захистом яких позивач звернувся до суду, а ефективний захист або поновлення цих прав та інтересів буде значно ускладний або навіть неможливий у разі примусового демонтажу ТС та розірвання договору земельного сервітуту.

Наведене, на думку представника позивача, свідчить про наявність передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову ТОВ "БМУ-6".

Ухвалою суду від 16.02.2026 заяву про забезпечення позову призначено до розгляду у судовому засіданні на 15:00 год 17.02.2023 з повідомленням сторін.

17.02.2026 через підсистему "Елктронний суд" надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, подані представником Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради.

У запереченнях представник відповідача звертає увагу на те, що одне лише твердження позивача про можливе ускладнення в майбутньому виконання рішення суду не може бути визнано достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спірних правовідносинах, оскільки є суб`єктивним судженням, без зазначення існуючої очевидної небезпеки заподіяння шкоди останньому. Позивачем не надано до суду обґрунтованих доводів та доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову, що не дає можливості встановити існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач просить зупинити виконання вимог пунктів 8, 8.1, 8.2 додатку 1 до рішення Вінницької міської ради № 3299 від 30.01.2026, які не є предметом оскарження у цій справі, що не узгоджується з приписами ч. 3 ст. 151 КАС України.

Такий спосіб забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії, про що просить позивач, на думку представника відповідача, є неконкретизованим та неможливим до реалізації, оскільки не визначає, які саме дії підлягають забороні та в яких межах. Водночас формулювання "заборонити вчиняти дії щодо виконання рішення" охоплює невизначене коло можливих дій та по суті прирівнюється до зупинення дії рішення.

Окрему увагу відповідач звертає на висновки КАС ВС, наведені під час розгляду справи № 540/7262/21.

В судовому засіданні представник позивача заяву про забезпечення позову підтримав та просить суд її задовольнити. Вважає, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним для ефективного захисту прав та інтересів позивача, на захист яких подано адміністративний позов. В іншому разі належна ТОВ "БМУ-6" тимчасова споруда буде знесена ще до ухвалення рішення у справі.

Представник відповідачів у судовому засіданні з доводами позивача щодо необхідності забезпечення позову не погодився, вважає їх необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що засновані виключно на припущеннях щодо ймовірного заподіяння шкоди правам та інтересам товариства, без надання будь-яких доказів на підтвердження того, що ця ймовірність є реальною.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін на підтримку своїх вимог та заперечень щодо необхідності забезпечення позову, суд при вирішенні клопотання представника позивача виходить з таких мотивів.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В силу приписів частини першої статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, забезпечення позову це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18).

Частиною другою статті 150 КАС України передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Відтак, виходячи з конкретних обставин та з урахуванням наданих йому доказів, суд повинен встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому (1) ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або (2) ефективний захист (поновлення) порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, або (3) є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 "Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах", прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Крім того, відповідно до Рекомендацій (2004)20 "Про судовий перегляд адміністративних актів", прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 15 грудня 2004 року, суд повинен мати право надавати тимчасові заходи захисту до завершення провадження. Цей принцип спрямований на забезпечення того, що виконання оскаржуваного заходу може бути призупинено у випадках, коли його виконання поставило б відповідну особу в незворотну ситуацію (рішення у справі "Джабарі проти Туреччини" (Jabari v. Turkey), 2000 рік, заява № 40035/98, та рішення у справі "Чонка проти Бельгії" (Conka v. Belgium), 2002 рік, заява № 51564/99). Суд повинен мати повноваження надавати тимчасові заходи захисту до завершення судового розгляду. Такі заходи можуть включати повне або часткове призупинення виконання оскаржуваного адміністративного акта, таким чином дозволяючи суду відновити фактичну та де-юре ситуацію, яка б панувала за відсутності адміністративного акта, або покладати відповідні зобов`язання на адміністративні органи..

Також згідно з позицією ЄСПЛ заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (див., наприклад, "Dћiniж against Croatia" (Джиніч проти Хорватії), № 38359/13, п.п. 61-62 та "Karahasanoglu v. Turkey" (КАРАГАСАНОГЛУ проти Туреччини) (заяви № 21392/08 та 2 інші заяви, п.п. 144-153)).

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, (1) виконання майбутнього рішення суду або/та (2) ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 11.01.2022 у справі № 640/18852/21, від 28.07.2022 у справі № 640/31850/20 та від 16.08.2022 у справі № 640/35685/21.

Суд враховує, що предметом оскарження у цій справі є рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.09.2025 № 2285 "Про затвердження акту комісії та демонтаж торгового павільйону", а також інші рішення та дії відповідачів, які передували цьому рішенню та стали підставою для його прийняття.

Водночас пунктом 2 вказаного рішення вирішено демонтувати торговий павільойн, який використовується ТОВ "БМУ-6" для здійснення господарської діяльності (продажу нерухомості та надання необхідних консультацій) та розміщений по вул. Магістратській (біля буд. № 82) / пров. Цегельний у м. Вінниці.

Також підпунктами 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2 цього ж рішення рекомендовано ТОВ "БМУ-6" у строк до 31.10.2025 самостійно виконати демонтаж павільйону та привести земельну ділянку у стан придатний для подальшого використання, з ліквідацією наслідків розміщення. У разі нездійснення товариством таких дій, департамент міського господарства Вінницької міської ради уповноважено сприяти відключенню павільйону від інженерних мереж до 04.11.2025, а комунальне підприємство "Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна діяльниця з організації дорожнього руху" організувати проведення демонтажу павільйону у термін до 30.10.2026.

Отже, спірне рішення відповідача створює для позивача конкретні негативні наслідки. Разом з тим сам факт подання до суду позову про оскарження цього рішення згідно з ч. 4 ст. 150 КАС України не зупиняє його дію, а також наслідків, що пов`язані з його прийняттям.

Зазначений висновок підтверджується тим, що пунктом 4 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.09.2025 № 2285 доручено Департаменту земельних ресурів Вінницької міської ради опрацювати питання щодо припинення дії договору про встановлення земельного сервітуту, укладеного з ТОВ "БМУ-6".

Водночас на 64 сесії 8 скликання Вінницької міської ради, яка відбулася 30.01.2026, прийнято рішення № 3299 "Про затвердження документації із земелустрою, про передачу земельних ділянок в оренду та постійне користування, про припинення та внесення змін до договір оренди земельних ділянок, про укладення договорів суперфіцію, про укладення та припинення договорів про встановлення земельного сервітуту, про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки та про внесення змін до рішень міської ради", пунктом 8 додатку 1 до якого вирішено припинити договір про встановлення земельного сервітуту від 14.12.2021, зареєстрований за № 2426/12-21 від 22.12.2021, укладений з ТОВ "БМУ-6" на земельну ділянку площею 0,0394 га, в тому числі в межах "червоної лінії" площею 0,0272 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності) за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська / пров. Цегельний.

Підставою для прийняття вказаного рішення зазначено, серед іншого, рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.09.2025 № 2285 "Про затвердження акту комісії та демонтаж торгового павільйону".

Отже, можливо констатувати, що незважаючи на оскарження цього рішення до суду та відкриття провадження у відповідній адміністративній справі, воно фактично виконується як таке, що є обов`язковим до виконання в силу вимог чинного законодавства для тих суб`єктів, яких безпосередньо стосується.

Відповідно, на сьогодні відсутні будь-які юридичні застереження щодо виконання і пункту 2 оскаржуваного рішення, зокрема в частині примусового демонтажу належної позивачу тимчасової споруди, адже, як вже зазначалося вище, сам по собі факт подання адміністративного позову про скасування рішення суб`єкта владних повноважень чи навіть відкриття провадження у відповідній адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення.

Відтак суд погоджується з доводами заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення пред`явленого ним позову, а також призведе до необхідності докладати значні зусилля для поновлення цих прав у спірних правовідносинах.

Крім того, суд вважає недопустимою і такою, що суперечить завданню адміністративного судочинства ситуацію, при якій рішення відповідача про демонтаж тимчасової споруди буде виконане ще до завершення судового розгляду справи щодо його оскарження позивачем, який з таким рішенням не погоджується і вважає його незаконним, але яке, втім, зумовлює для позивача вищезазначені несприятливі наслідки.

При цьому суд бере до уваги висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 23.01.2020 у справі № 1840/2909/18. Так, переглядаючи в касаційному порядку ухвалу про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету міської ради про знесення тимчасової споруди, суд касаційної інстанції зазначив, що оскільки предметом спору у цій справі є рішення відповідача про демонтаж тимчасової споруди, у якій позивач здійснював підприємницьку діяльність, реалізація оскаржуваного рішення могла істотно ускладнити виконання судового рішення, а тому суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано прийняли рішення про забезпечення позову.

В цьому аспекті суд відхиляє посилання представника відповідачів на постанову КАС ВС від 14.03.2024 у справі № 540/7262/21, оскільки обставини у такій справі не є релевантними до обставин даної адміністративної справи.

У зазначеній справі висновки суду касаційної інстанції ґрунтувалися, перш за все, на відсутності у позивача будь-яких передбачених чинним законодавством дозвільних документів на розміщення тимчасової споруди, яка підлягала демонтажу згідно з оскаржуваним рішенням відповідача.

Натомість, як видно з матеріалів цієї справи, позивач тривалий час (понад чотири роки) використовує змонтовану ТС за призначенням, маючи усі необхідні документи на неї, а також був законним користувачем відповідної земельної ділянки та сплачував плату за встановлення земельного сервітуту, що не заперечується відповідачами.

Крім того, на ТС було оформлено паспорт прив`язки зі строком дії до 26.10.2026. Своєю чергою, питання щодо правомірності його анулювання входить до питань, яким суд повинен надати оцінки під час розгляду справи по суті, враховуючи, що позивач оскаржує в тому числі відповідний наказ директора Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради від 03.09.2025 № 228 "Про анулювання паспорта прив`язки ТС".

Таким чином, за встановлених обставин справи, суд схильний дійти висновку, що шкода, якої можна запобігти у разі вжиття заходів забезпечення позову, превалює над наслідками вжиття таких заходів для заінтересованих осіб, і що до ухвалення судового рішення в цій справі та набрання ним законної сили доцільно зберегти між сторонами статус-кво.

В пункті 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 акцентується на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказано і у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" (заява № 11901/02) засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Доран проти Ірландії" (Doran v. Ireland, № 50389/99) поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав на те, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Тому обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Ураховуючи викладене, суд приходить до переконання про існування реальної небезпеки заподіяння шкоди правам та законним інтересам позивача до ухвалення рішення по суті спору без вжиття заходів забезпечення позову та високу ймовірність того, що без таких заходів ефективний захист або відновлення цих прав та інтересів, у разі задоволення позову, стане утрудненим чи навіть неможливим.

Отже, адміністративний позов ТОВ "БМУ-6" належить забезпечити з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України.

Визначаючись щодо способу забезпечення позову, суд враховує, що серед оскаржуваних рішень відповідачів прямі негативні наслідки для позивача в межах правовідносин, які вважаються спірним при вирішенні цієї справи, створює саме рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.09.2025 № 2285 "Про затвердження акту комісії та демонтаж торгового павільйону" в частині пункту 2 та його підпунктів 2.1, 2.2, 2.3, оскільки їх реалізації може призвести до примусового демонтажу належної позивачу тимчасової споруди, внаслідок чого мета судового захисту фактично буде втрачена.

Водночас зупинення вказаного рішення у відповідній частині унеможливить вчининення будь-яких дій щодо його виконання.

Отже, саме такий захід забезпечення позову суд вважає найбільш адекватним і таким, що співвідноситься із заявленими позовними вимогами, не зумовлює вирішення спору по суті, а спрямовується виключно на можливість збереження існуючого становища до ухвалення рішення в адміністративній справі.

При цьому суд погоджується з доводами представника відповідачів щодо некоректності вимог позивача про забезпечення позову шляхом заборони Виконавчому комітету вчиняти дії щодо виконання свого ж рішення від 25.09.2025 № 2285 "Про затвердження акту комісії та демонтаж торгового павільйону".

Суд враховує, що цим рішенням обов`язок з його виконання покладено на різних суб`єктів, у тому числі на ТОВ "БМУ-6", повний перелік яких встановити неможливо. Відтак забезпечення позову у такий спосіб поширить свою дію на невизначене коло осіб, в тому числі не учасників справи, що є недопустими та суперечить меті інституту забезпечення позову.

Крім того, за приписами ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти певні дії допускається лише щодо предмета спору. Тобто така заборона має бути конкретизованою щонайменше щодо об`єкта спірних правовідносин, з приводу якого між сторонами виник юридичний конфлікт. Утім, представник позивача не визначає ані предмета спору, на який повинна поширюватися заборона вчинення будь-яких дій через забезпечення позову, ані дій, які підпадають під заборону, що робить цей спосіб неправомірним та неефективним.

Щодо забезпечення позову шляхом зупинення виконання вимог пунктів 8, 8.1 та 8.2 додатку 1 до рішення Вінницької міської ради від 30.01.2026 № 3299, то він прямо суперечить вимогам п. 5 ч. 3 ст. 150 КАС України, згідно з якими не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Суд зауважує, що рішення від 30.01.2026 № 3299, яким припинено договір земельного сервітуту від 14.12.2021, укладеного з позивачем, було прийняте вже після відкриття провадження у цій адміністративній справі та суб`єктом владних повноважень (Вінницькою міською радою), який не є стороною (відповідачем) у справі. Також, окрім того, що зазначене рішення не є предметом оскарження за цим позовом ТОВ "БМУ-6", за своєю суттю воно ще й стосується цивільно-правових відносин, на які не поширюється компетенція адміністративного суду.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку, що клопотання представника позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити дію пункту 2, у тому числі підпунктів 2.1, 2.2, 2.3 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 вересня 2025 року № 2285 "Про затвердження акту комісії та демонтаж торгового павільйону".

Копію ухвали надіслати для відома учасникам справи, а відповідачам для відома та виконання.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прогололошення.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала в повному обсязі складена 19.02.2026.

Суддя Сало Павло Ігорович