Справа № 420/3878/26
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3878/26
УХВАЛА

20 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення даних про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

- Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 , 01.01.1989 року, шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про визнання ОСОБА_1 непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку та виключення з військового обліку.

Ухвалою від 17.02.2026 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

18.02.2026 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить: заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти будь-які дій, пов`язані з мобілізацією та призовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на військову службу по мобілізації до моменту набрання законної сили рішенням по справі № 420/3878/26.

Заява про забезпечення позову обґрунтована наступним.

Позивач відповідно до військово-облікового документа «Резерв+» був поставлений на військовий облік, та крім того, має порушення військового обліку, і з 07 листопада 2025 року перебуває в розшуку, по причині «Не стали на військовий облік за місцем перебування як ВПО». Як вбачається з військово-облікового документа «Резерв +» місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 . Позивач весь час проживає в м. Херсоні та не має статусу ВПО.

Таким чином, перебуваючи у розшуку ТЦК та направлення відомостей до Національної поліції для доставлення позивача у ТЦК можуть утруднити виконання рішення суду в подальшому, оскільки позивач не вважає себе військовозобов`язаним, а був виключений з військового обліку ще 29 липня 2021 року. Тобто дії відповідача оскаржуються позивачем, а мобілізація позивача, який за документами визнаний непридатним та виключений з військового обліку зумовить необхідність ще одного звернення до суду, скасування наказу про призов, позивача буде направлено до військової частини для проходження навчання, а згідно з останньою практикою Верховного Суду України, зокрема, у справі № 160/2592/23 процедура мобілізації є незворотною.

Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами ч.2 ст.151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Частиною 1 ст.154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

Отже, за змістом ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з заявленими позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

За викладених позивачем обставин суд вважає, що заходи забезпечення позову, про які просить заявник, не є співмірними з позовними вимогами та не виконуватимуть забезпечувальної функції щодо виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених прав або інтересів позивача.

Невнесення даних про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку не має обов`язковим наслідком призов позивача на військову службу за мобілізацією.

Крім того, призов на військову службу за мобілізацією передбачає обов`язкове проходження ВЛК, яка за наявності відповідних захворювань має встановити непридатність позивача до військової служби, що унеможливить його призов.

Отже, суд доходить висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Очевидних ознак протиправності в бездіяльності відповідача судом на даній стадії розгляду справи, до початку розгляду справи по суті, також не встановлено.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність передбачених ч.2 ст.150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248, 256, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти будь-які дій, пов`язані з мобілізацією та призовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на військову службу по мобілізації до моменту набрання законної сили рішенням по справі № 420/3878/26 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення повної ухвали.

Суддя В.В. Андрухів