Справа № 520/24389/25
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 р.Справа № 520/24389/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 р. (ухвалене суддею Бідонько А.В., повний текст якого складено 24.12.2025 р.) по справі № 520/24389/25

за позовом Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (в подальшому ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головним управлінням ДПС у Харківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області Рішення від 30.05.2025 р. № 328 «Про відмову у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності»; зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області прийняти рішення про надання ФО-П ОСОБА_1 ліцензії на право оптової торгівлі пальним із наявністю місця зберігання за адресою: АДРЕСА_1 , та внести відомості про право ФО-П ОСОБА_1 провадити ліцензійну господарську діяльність з оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 р. у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 р. та ухвалити постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Луганській області (Старобілська ДПІ), для провадження господарської діяльності відповідно до основного виду економічної діяльності з роздрібної торгівлі пальним (КВЕД №47.30) отримано ліцензію № 2400183 (термін дії з 25.07.2024 р. по 25.07.2029 р.) за місцем розташування на території АЗС за адресою: вулиця Жовтнева, буд. 1-з, село Огурцівка, Шевченківської територіальної громади, Харківської області.

Також, позивачем додатково здійснюється господарська діяльність з оптової торгівлі пальним (КВЕД №46.12), для провадження якої наявне складське приміщення та паливний склад (відомості щодо їх використання подавались контролюючому органу у повідомленнях за формою 20-ОПП), за адресою: вул Піонерська, буд. 13, смт. Шевченкове, Харківська область.

Господарська діяльність з оптової торгівлі пальним здійснювалась позивачем на підставі ліцензії про право на оптову торгівлю пальним, за наявності місць оптової торгівлі (період дії з 25.11.2019 р. по 25.11.2024 р.).

09.05.2025 р. позивач звернувся до Головного управління ДПС у Харківській області з заявою про отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі» від 09.05.2025 р., до якої заявником подано платіжну інструкцію (сплата за ліцензію), №208 від 22.01.2025 р. (1 аркуш); договір купівлі-продажу земельної ділянки; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №б/н від 31.07.2015 р.; договір купівлі-продажу не житлових будівель №б/н 11.03.2009 р.; акт державної приймальної комісії № б/н 09.10.1997 р.; технічний паспорт БТІ № 5/226 від 10.09.2008 р.; інформаційна довідка КП "Шевченківське бюро технічної інвентаризації" № 3 від 17.01.2025 р.; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки № 0461.13.09-47.30 від 08.05.2013 р.; дозвіл на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки № 0121.19.09 від 21.10.2019 р.

За результатами розгляду вищевказаної заяви позивача Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято Рішення від 30.05.2025 р. № 328, яким позивачу відмовлено у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, оскільки позивачем: порушено положення п. 5. ч. 1 ст. 45 та п. 6. ч. 5 ст. 43 Закону України від 18.06.2024 р. № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилярів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», у зв`язку із ненаданням дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки або декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці; недотримано вимоги ч. 2 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в частині перереєстрації (зміни податкової адреси) платника податків на підконтрольну територію.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, так як на момент подачі позивачем заяви про видачу ліцензії термін дії наданих дозволів вже закінчився, а термін дії дозволів автоматично не продовжувався.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 р. № 3817-IX (в подальшому Закон № 3817-IX) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України.

Відповідно до пункту 52 статті 1 Закон № 3817-IX, місце роздрібної торгівлі пальним - об`єкт нерухомого майна або єдиний (цілісний) майновий комплекс, на території якого розташоване технологічне обладнання, призначене для приймання, зберігання та роздрібної торгівлі пальним, який належить суб`єкту господарювання на праві власності або користування.

Частинами 1, 2 статті 43 Закону № 3817-IX встановлено, що ліцензія на право провадження відповідного виду господарської діяльності надається органом ліцензування шляхом прийняття рішення про надання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності. Для отримання ліцензії суб`єкт господарювання подає до органу ліцензування заяву про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у паперовій або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Закону № 3817-IX, до заяви про отримання ліцензії на право виробництва, оптової торгівлі, роздрібної торгівлі пальним, на право зберігання пального додатково додаються копії: документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки (у разі відсутності кадастрового номера земельної ділянки у зазначених документах надається витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку), на якій розташовано об`єкт виробництва пального, оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального (крім зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки), чинних на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію (зазначені документи не подаються у разі розміщення об`єкта нерухомого майна на території порту, за умови подання документів, що підтверджують право користування портовою інфраструктурою). Для бункерувальника подаються копії документів, що засвідчують право його власника або користувача на розміщення такого бункерувальника в акваторії водойми згідно із законодавством України (договір оренди/суборенди причальної стінки чи стоянки в порту або інші документи, що засвідчують право власника або користувача бункерувальника на розміщення бункерувальника в акваторії водойми); сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна, що підтверджує прийняття закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, щодо всіх об`єктів нерухомого майна, розташованих у місці виробництва пального, оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального, необхідних для здійснення такої діяльності, - для об`єктів нерухомого майна, введених в експлуатацію у встановленому законодавством порядку з 1 травня 2011 року; технічного паспорта та/або інвентаризаційної справи, та/або довідки про технічні характеристики об`єкта нерухомого майна, що підтверджують функціональне призначення об`єкта нерухомого майна, що видані бюро технічної інвентаризації або фізичною особою - підприємцем, або юридичною особою, у складі якої працюють один або більше виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, що пройшли професійну атестацію та отримали кваліфікаційний сертифікат на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна відповідно до Закону України "Про архітектурну діяльність", - для об`єктів нерухомого майна, введених в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до 30 квітня 2011 року включно, розташованих у місці виробництва пального, оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального, необхідних для здійснення такої діяльності. Підтвердженням введення в експлуатацію об`єктів нерухомого майна, призначених для приймання, зберігання та роздрібної торгівлі пальним, право приватної власності на які виникло у порядку, визначеному законами України «Про приватизацію державного майна» та «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», є реєстрація права власності у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У разі якщо документи, зазначені у пунктах 1 і 2 цієї частини, видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта нерухомого майна; свідоцтва про право власності та/або користування на судно, свідоцтва про придатність судна до плавання або класифікаційного свідоцтва на судно, або акта огляду судна, що видані у встановленому законом порядку, - для бункерувальника; технологічного регламенту, що містить інформацію про всі об`єкти та технологічне обладнання у місці виробництва, необхідні для забезпечення здійснення виробництва та зберігання пального, - для ліцензії на право виробництва пального; технічних умов на виробництво пального визначеної якості, що має відповідати вимогам технічних регламентів та національним стандартам з якості пального, - для ліцензії на право виробництва пального; дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки або декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці; документа, що підтверджує акредитацію випробувальної лабораторії з визначення показників якості пального, виданого уповноваженим органом, або договору з акредитованою відповідно до законодавства лабораторією (у разі відсутності власної акредитованої лабораторії) - для ліцензії на право виробництва пального; документа/документів, що засвідчують право власності або право користування спеціалізованими транспортними засобами для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом, з яких здійснюватиметься роздрібна торгівля скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів, - для ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним (скрапленим вуглеводневим газом у балонах для побутових потреб населення та інших споживачів) із спеціалізованих транспортних засобів для перевезення балонів із скрапленим вуглеводневим газом.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що для здійснення господарської діяльності, в тому числі роздрібної торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності, додавши необхідні документи.

Перелік документів що подається разом із заявою про отримання ліцензії, визначений статтею 43 Закону № 3817-IX та є вичерпним.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем до заяви про надання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності не надано чинний дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки або декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці, а надано дозвіл на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки № 0121.19.09 від 21.10.2019 р., термін по 09.05.2023 р. та дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки № 8461.13.09-47.39 терміном дії з 08.05.2013 р. до 09.05.2023 р., виданий територіальним управлінням держгірпромнагляду у Луганській області.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 р. № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану», строк дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжувалися на період воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2025 р. № 288 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 березня 2022 року № 314» підпункти 4 та 5 пункту 1 Постанови виключено. З огляду на це, механізм автоматичного продовження дії строкових ліцензій та документів дозвільного характеру скасовано.

Таким чином, починаючи з 14.03.2025 р. ліцензії та документи дозвільного характеру, строк дії яких завершився, не вважаються автоматично продовженими. Їх необхідно поновлювати та отримувати повторно у порядку встановленому чинним законодавством України.

Судовим розглядом встановлено, що з заявою про видачу ліцензії на право оптової торгівлі пальним позивач звернувся 09.05.2025 р., тобто, спірні правовідносини між сторонами виникли вже після скасування положення підпункту 5 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 р. № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану», якою визначено, що документи дозвільного характеру, строк дії яких завершився, не вважаються автоматично продовженими.

Таким чином, оскільки на час звернення позивача до контролюючого органу з заявою про видачу ліцензії термін дії наданих дозволів закінчився, нові дозволи позивачем не отримані, то відповідачем правомірно відмовлено ФОП ОСОБА_1 у видачі ліцензії на право оптової торгівлі пальним.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Головного управління ДПС у Харківській області Рішення від 30.05.2025 р. № 328 «Про відмову у наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності» обґрунтоване, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Доводи апелянта, щодо ненадання судом першої інстанції оцінки перереєстрації (зміни податкової адреси) позивача на підконтрольну територію, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони не впливають на законність рішення відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.243, 308, 316, 322, 325,326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 р. по справі № 520/24389/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич

Повний текст постанови складено 18.02.2026 року