Справа № 440/7634/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 лютого 2026 року м. ПолтаваСправа №440/7634/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув у письмовому провадженні звіт Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №440/7634/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №440/7634/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправними дії Військової частина НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 08.09.2016 по 20.07.2017 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року та зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати й виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08.09.2016 по 20.07.2017 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, із урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішення суду набрало законної сили 23.01.2025.

22.04.2025 позивачу виданий виконавчий лист №440/7634/24.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 заяву адвоката Попова Артема Олеговича про зобов`язання боржника подати звіт про виконання рішення суду задоволено. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №440/7634/24.

08.01.2026 до суду надійшов звіт Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №440/7634/24 разом з клопотанням про поновлення строку для його подання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 суд призначив розгляд звіту у порядку письмового провадження.

Позивач та/або його представник письмових пояснень до суду не надали.

Суд розглянув звіт про виконання рішення суду разом з доданими до нього документами та дійшов такого висновку.

Суд встановив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №440/7634/24 відповідач здійснив нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 08.09.2016 по 20.07.2017 загалом у розмірі 33423,56 грн. У звіті від 08.01.2026 вих.№148/15/657/10 відповідач зазначив, що рішення суду у справі №440/7634/24 не виконане в частині сплати на користь ОСОБА_1 коштів з огляду на відсутність бюджетних асигнувань за напрямом виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки".

При цьому відповідач зазначив, що він не заперечує власного обов`язку з виконання судового рішення, а вказує про наявність об`єктивних підстав, які наразі унеможливлюють його виконання, а саме - відсутність необхідного фінансування.

На підтвердження наведених доводів відповідач надав копії розрахунку від 03.01.2025, звернення від 14.01.2025 про потребу у додаткових коштах, основних та додаткових заявок-розрахунків, де у додатку 2 відображено замовлення коштів у розпорядника вищого рівня.

Оцінюючи наведені доводи боржника, суд виходить з таких міркувань.

За змістом частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

У силу положень пунктів 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 15 Закону України "Про Збройні Сили України" фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Сил спеціальних операцій Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються Міністерству оборони України окремим рядком на утримання Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, а також інших джерел, передбачених законодавством. Фінансування витрат Міністерства оборони України на виконання завдань, до яких можуть залучатися з`єднання, частини і підрозділи Збройних Сил України, визначених частиною третьою статті 1 цього Закону, здійснюється Кабінетом Міністрів України за рахунок коштів, що виділяються у встановленому законом порядку на виконання цих завдань, або додаткових коштів (надходжень). Контроль за виконанням Державного бюджету України в частині, що стосується витрат на забезпечення функціонування Збройних Сил України, здійснюється згідно із законом.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 у редакції наказу від 14.02.2020 №44, ці Правила визначають механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів (територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

За визначенням, наведеним у пункті 1.2 розділу І Правил №280, фінансове забезпечення - це система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне та цільове використання коштів відповідно до вимог законодавства, організацію обліку та звітності із метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань.

У силу пункту 1.3 Правил №280, розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України є, зокрема командувачі (начальники) видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, інших органів військового управління (крім військових комісаріатів).

Як передбачено у пункті 1.3 вказаних Правил, розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України є: Міністр оборони України - головний розпорядник; командувачі (начальники) видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, інших органів військового управління (крім військових комісаріатів (територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки)), Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, які включені до мережі головного розпорядника коштів, - розпорядники коштів нижчого рівня; командири військових частин, які включені до мережі головного розпорядника коштів або розпорядника коштів другого рівня, - розпорядники коштів нижчого рівня (для - розпорядники коштів третього рівня).

Розпорядники бюджетних коштів реалізують свої функції таким чином: головний розпорядник - через Департамент фінансів Міністерства оборони України; розпорядники коштів другого рівня - через фінансово-економічні управління командувань видів Збройних Сил України, інших органів військового управління, управління фінансово-економічної діяльності Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту; розпорядники коштів третього рівня - через фінансові органи військових частин.

Згідно з пунктом 1.4 розділу І Правил №280 забезпечувальний фінансовий орган згідно зі своїми повноваженнями здійснює координацію діяльності структурних підрозділів Міністерства оборони України, Апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, органів військового управління, які в установленому законодавством порядку визначені відповідальними виконавцями (співвиконавцями) бюджетних програм (підпрограм) щодо забезпечення військових частин бюджетними асигнуваннями та коштами за напрямами відповідальності цих служб забезпечення.

Військова частина має право отримувати бюджетні асигнування на утримання тільки від одного забезпечувального фінансового органу. До основних завдань фінансового забезпечення військової частини, з-поміж іншого, належить своєчасна та повна виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, а також заробітної плати працівникам та інших передбачених законодавством виплат. Забезпечувальний фінансовий орган стосовно військових частин, які зараховані на його фінансове забезпечення, серед іншого, зобов`язаний надавати бюджетні асигнування та здійснювати фінансування військових частин у порядку, визначеному законодавством.

Тож суд зазначає, що грошові кошти у вигляді заборгованості зі сплати грошового забезпечення, які належать стягувачу, не є власністю Військової частини НОМЕР_1 , не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України.

Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у справі № 160/13013/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Верховний Суд України у своїх постановах (зокрема, від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а від 21.08.2019 у справі №754/3105/17, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а) неодноразово вказував про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.

Матеріали справи наразі не містять доказів, що свідчили б про свідоме невжиття командиром Військової частини НОМЕР_1 дій, спрямованих на виплату позивачу коштів, нарахованих як доплата до грошового забезпечення на виконання рішення суду у цій справі.

Навпаки, матеріалами справи підтверджено, що відповідач після набрання рішенням суду законної сили, без невиправданих зволікань здійснив розрахунок грошового забезпечення за спірний період та нарахував доплату, що відображена в основних заявках-розрахунках.

Крім того, відповідач з січня 2025 року щомісячно звертався до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня із заявками про виділення коштів з метою сплати позивачу заборгованості, тоді як за напрямом виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" фінансові (бюджетні) асигнування - відсутні.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення. Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

При цьому за змістом норм частини п`ятої цієї ж статті, суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними. Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Проаналізувавши доводи відповідача, викладені у наданому звіті про виконання судового рішення, а також дослідивши долучені до звіту копії документів сукупно з іншими матеріалами справи, суд встановив, що рішення від 23.12.2024 в частині перерахунку грошового забезпечення позивача та нарахування суми доплати за спірний період виконане в розумний строк після набрання ним законної сили.

Водночас, як вже встановлено вище, відповідач не забезпечив виплату нарахованої заборгованості з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на зазначені цілі. При цьому така заборгованість облікована у військовій частині за датою набрання рішенням суду законної сили, а розпоряднику бюджетних коштів вищого рівня щомісяця надсилаються заявки на виділення додаткових коштів для її сплати.

За таких обставин, суд наразі не знаходить підстав для накладення штрафу на керівника військової частини НОМЕР_1 за невиконання судового рішення.

Водночас суд на підставі положень частини третьої статті 382-3 КАС України вирішив встановити новий строк для надання звіту про виконання судового рішення.

Щодо клопотання заявника про визнання поважними причин пропуску строку для подання звіту про виконання судового рішення, суд, зважаючи на запровадження в Україні воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України переведені у повну бойову готовність, з огляду на виконання відповідачем завдань щодо забезпечення обороноздатності держави та відсічі збройної агресії російської федерації проти України, а також враховуючи зміну командування військової частини, вважає за можливе поновити відповідачу строк для подання звіту про виконання судового рішення.

Керуючись статтями 2, 5, 14, 118, 121, 241, 243, 248, 256, 370, 372, 381-1 - 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити Військовій частині НОМЕР_1 строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №440/7634/24.

Прийняти звіт Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №440/7634/24.

Встановити Військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №440/7634/24.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №440/7634/24 разом з доказами сплати заборгованості на користь позивача або неможливості її сплати упродовж шістдесяти днів з дня отримання копії цієї ухвали суду.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 , що звіт про виконання судового рішення має відповідати вимогам частин другої, третьої статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Олександр КУКОБА