Справа № 520/25340/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 р. № 520/25340/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А.В.,

представника позивача - Здоровка С.С.,

представника відповідача - Нагорної К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням ухвали від 13.10.2025, просить суд визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області № 2-2023-UA0043456 від 02 травня 2025 року (податкове зобов`язання 2 319 174, 25 грн за податковий період 2025 рік).

В обґрунтування позову позивачем зазначено про протиправність податкового повідомлення-рішення, винесеного Головним управлінням ДПС у Харківській області №2-2023-UA0043456 від 02 травня 2025 року, яким нараховано податкове зобов`язання у вигляді орендної плати за земельну ділянку за 2025 рік у сумі 2319174,25 грн.

Ухвалою судді від 13.10.2025 клопотання представника позивача про поновлення строк звернення до суду залишено без задоволення. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, винесених Головним управлінням ДПС у Харківській області № -2023-UA0043456 від 29 червня 2023 року (податкове зобов`язання 1 970 210,55 грн за податковий період 2023 рік) та № -2023-UA0043456 від 14 травня 2024 року (податкове зобов`язання 2 070 691,29 грн за податковий період 2024 рік) повернуто позивачу. Відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України. Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали подати до суду відзив на адміністративний позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Ухвалою від 30.10.2025 ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 17 листопада 2025 року об 11:00 год.

Ухвалою від 17.11.2025 відкладено підготовче засідання по справі у зв`язку з неявкою сторін у підготовче засідання, а також клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 20.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 03.02.2026 о 10:30 год.

Ухвалою від 03.02.2026 відкладено судове засідання по справі на 10.02.2026 об 11:00 год, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи, а також частковою відсутністю в Харківському окружному адміністративному суді електропостачання та наявністю загрози масованого ракетного обстрілу.

У судове засідання, призначене на 10.02.2026 об 11:00 год, прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, встановив наступне.

30 вересня 2010 року між позивачем та Люботинською міською радою було укладено договір оренди землі (зареєстрований 14 жовтня 2010 року за номером №55), щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Люботин, с-ще Коваленки, вул. Київський Шлях, 1, з кадастровим номером :25:003:0002 (площа 6,9385 га). Згідно з умовами договору, орендна плата встановлена у фіксованому розмірі 82 093,42 грн на рік (6 841,10 грн на місяць) на строк 49 років. Договір є чинним, не містить положень про автоматичний перегляд орендної плати та не передбачає її зміни без згоди сторін.

Відповідно до умов договору, розмір орендної плати є фіксованим і не передбачає автоматичних змін чи перегляду без згоди сторін.

29 грудня 2021 року земельна ділянка з кадастровим номером :25:003:0002 була поділена на дві нові ділянки з кадастровими номерами :25:003:0017 (право власності на яку виникло 10 серпня 2023 року) та :25:003:0018 (право власності на яку виникло 27 червня 2023 року), що підтверджується витягами з державного земельного кадастру, за якими в графі «Інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки» зазначено «Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, 29.12.2021; ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «АРТЛАММА», ОСОБА_2 ». (а.с. 8-17, т. 1)

Головним управлінням ДПС у Харківській області, керуючись пунктом 286.5 статті 286 ПКУ, 29.06.2023 проведено нарахування позивачу орендної плати за 2025 рік та прийнято податкове повідомлення рішення № 2-2023-UA0043456 від 02 травня 2025 року. Сума орендної плати з фізичних осіб, яка нарахована згідно з податковим повідомленням - рішенням № 2-2023-UA0043456 від 02 травня 2025 року становить 2 319 174, 25 грн за земельну ділянку площею 6,9385 га, кадастровий номер: :25:003:0002.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України). Відповідно до ст. 21.1.1 ПК України, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідної ті з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Пунктом 86.8 ст. 86 ПКУ встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

За визначеннями, наведеними у пункті 14.1 статті 14 Податкового кодексу України:

14.1.147. плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

14.1.136. орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою;

14.1.73. землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України платниками податку (плати за землю) є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі.

Відповідно до пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є: 271.1.1. нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; 271.1.2. площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктами 288.1, 288.2, 288.3, 288.4 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня (пункт 287.2 статті 287 ПК України).

Пунктом 287.5 статті 287 ПК України передбачено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Пунктом 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54, пунктом 54.5 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі статтями 13, 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно зі статтями 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як встановлено судом із матеріалів справи, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням було нараховано позивачу орендну плату за 2025 рік на земельну ділянку площею 6.9385 з кадастровим номером :25:003:0002.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що 29.12.2021 земельна ділянка з кадастровим номером :25:003:0002 була поділена на дві нові ділянки з кадастровими номерами :25:003:0017 (право власності на яку виникло 10 серпня 2023 року) та :25:003:0018 (право власності на яку виникло 27 червня 2023 року).

Таким чином, станом на дату прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення був відсутній такий об`єкт оподаткування платою за землю за 2025 рік як земельна ділянка площею 6.9385 з кадастровим номером :25:003:0002, оскільки такий об`єкт припинив своє існування 29.12.2021 внаслідок його поділу на дві земельні ділянки.

Відповідно до підпункту 58.1.1. пункту 58.1 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення містить, зокрема:

1) суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок;

3) граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності та/або реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної;

4) попередження про наслідки невиконання податкового повідомлення-рішення в установлений строк;

5) граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

У податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій.

Так, у податковому повідомленні-рішенні зазначений об`єкт оподаткування платою за землю за 2025 рік, який припинив своє існування.

Відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначена площа земельної ділянки, кадастровий номер - :25:003:0002, розрахунок нормативної грошової оцінки, які не відповідають фактичним обставинам справи. Розрахунків нормативної грошової оцінки за земельні ділянки :25:003:0017 та :25:003:0018 з відповідним розміром площі до матеріалів справи не додано та відповідні розрахунки не були підставою для прийняття оскаржуваного в даній справі рішення.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам вище зазначеної норми, оскільки визначає грошове зобов`язання за відсутності об`єкта оподаткування та без належного правового та фактичного обґрунтування.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, винесеного Головним управлінням ДПС у Харківській області №2-2023-UA0043456 від 02 травня 2025 року, яким нараховано ОСОБА_1 податкове зобов`язання у вигляді орендної плати за земельну ділянку за 2025 рік у сумі 2319174,25 грн.

Щодо посилань позивача на постанови Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №922/1658/19 та від 11.06.2013 у справі № 21-166а13, які наведені на обґрунтування доводів про неправомірність визначення відповідачем розміру орендної плати на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки, суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду від 10.01.2023 у справі № 802/85/17-а зроблено висновок, що чинним законодавством не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі у зв`язку зі щорічною індексацією нормативної грошової оцінки земель. Отже, зміна показників індексації нормативної грошової оцінки є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати виключно шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі за згодою його сторін. Така індексація сама по собі не спричиняє автоматичної зміни умов договору в частині розміру орендної плати.

Водночас, відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» та з урахуванням принципу свободи договору, сторони договору оренди землі вправі передбачити у договорі умову про автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати.

Диспозиція статті 288 Податкового кодексу України чітко розмежовує поняття «розмір орендної плати», що визначається умовами договору, та «річна сума платежу», яка не може бути меншою за мінімальний розмір, встановлений законом. Незалежно від того, чи внесено сторонами зміни до договору оренди в частині визначення розміру орендної плати, Податковий кодекс України встановлює імперативну вимогу, відповідно до якої річна сума орендної плати за земельну ділянку не може бути меншою ніж 3 відсотки нормативної грошової оцінки.

З огляду на принцип пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших нормативно-правових актів у разі їх суперечності, закріплений у пункті 5.2 статті 5 цього Кодексу, до моменту внесення сторонами відповідних змін до договору оренди розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим за мінімальний розмір, визначений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Отже, законодавством передбачено єдину підставу для зміни розміру орендної плати у бік збільшення без попереднього внесення змін до договору оренди якщо встановлений договором розмір є меншим за 3 відсотки нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, згідно з якою при вирішенні тотожних спорів суди повинні враховувати останню правову позицію Верховного Суду, суд при ухваленні рішення у цій справі бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10.01.2023 у справі № 802/85/17-а.

Таким чином, посилання позивача на зазначені вище постанови Верховного Суду не підлягають врахуванню.

Разом із тим, з огляду на наведені вище висновки суду щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № 2-2023-UA0043456 від 02 травня 2025 року, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку за 2025 рік у сумі 2 319 174,25 грн, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1,2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши обставини справи та подані сторонами документи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2-2023-UA0043456 від 02.05.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області суму сплаченого судового збору в розмірі 12112,00 грн (дванадцять тисяч сто дванадцять гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 лютого 2026 року.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН