Справа № 380/5932/25
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

20 лютого 2026 рокусправа № 380/5932/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м.Львові клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить:

- визнати протиправними бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапортів ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за дружиною з інвалідністю 2 групи ОСОБА_2 яка згідно Довідки ЛКК №50/204/03 від 02.05.2023 потребує постійного стороннього догляду та здатна до самообслуговування за допомогою допоміжних засобів або сторонніх осіб. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААГ №370040 ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю 2 групи. Відсутні інші особи які можуть здійснювати такий догляд;

- зобов`язати Військова частина НОМЕР_1 належно розглянути рапорти та погодити рапорти ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за дружиною з інвалідністю 2 групи ОСОБА_2 , яка згідно Довідки ЛКК №50/204/03 від 02.05.2023 потребує постійного стороннього догляду та здатна до самообслуговування за допомогою допоміжних засобів або сторонніх осіб. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААГ №370040 ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю 2 групи;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити солдата ОСОБА_1 , з військової служби у запас відповідно до вимог підпункту «Г» пункту 2 частини 4 стаття військовослужбовця мобілізованого на особливий період під час дії воєнного стану, у якого виникла необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 2-ї групи - онкохворою дружиною ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що будучи мобілізованим до ЗСУ, подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною - особою з інвалідністю 2-ї групи, яка страждає на невиліковне онкологічне захворювання. Попри подані документи, які підтверджують її стан і право позивача на звільнення, командування відмовило у задоволенні рапорту.

Повідомляє, що документи, подані позивачем, підтверджують потребу його дружини у постійному догляді, а також його правову підставу на звільнення. У відповіді військової частини не вказано жодного вичерпного переліку додаткових документів, які б були необхідні для розгляду питання по суті, що порушує вимоги Порядку № 531.

Позивач наголошує на некоректному трактуванні законодавчих норм відповідачем, вказуючи на відсутність вимоги щодо надання саме довідки МСЕК для підтвердження необхідності догляду, якщо наявні висновки ЛКК.

Крім цього наголошує, що підставою для звільнення позивача з військової служби в запас також фактично може слугувати 2-га група загального онкологічного захворювання, яка встановлена його дружині. Обидві підстави позивач зазначав як у самому рапорті, так і в заяві від на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 , але безрезультатно.

У відповіді на адвокатський запит, було проінформовано, що відповідачем відмовлено позивачу у рапорті на звільнення, проте доданих обґрунтувань не було наведено.

Враховуючи вищенаведене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 31.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, де повідомляє, що позивач самовільно залишив військову частину, а рапорт на звільнення подав уже після цього порушення. У відзиві наголошується, що порядок звільнення з військової служби визначено чіткими нормативно-правовими актами. Подання рапорту вимагає присутності військовослужбовця у частині, а також подання необхідного пакету документів. Оскільки позивач був відсутній, і його перебування на службі не було зафіксовано, процедура не могла бути дотримана.

Звертає увагу, що згідно з результатами службового розслідування, ОСОБА_1 з 13.07.2024 самовільно залишив місце несення служби, що стало підставою для повідомлення до ДБР про можливе кримінальне правопорушення за статті 407 КК України. Відповідач підкреслює, що рапорт на звільнення не може бути розглянутий, поки військовослужбовець де-факто відсутній.

Також відповідач стверджує, що надані позивачем документи не підтверджують наявності необхідності саме постійного догляду за дружиною, оскільки довідка МСЕК такого висновку не містить. Медичний висновок ЛКК лише підтверджує потребу в допомозі, а не в постійному сторонньому догляді.

Крім того зауважує, що за аналогічною позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Чернівецьким окружним адміністративним судом ухвалено рішення в адміністративній справі №600/5256/24-а про відмову у задоволенні позову.

Так, в ході розгляду справи з відомостей ЄДРСР судом встановлено, що ОСОБА_1 вже звертався до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом у справі №600/5256/24-а, де просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 при звільненні ОСОБА_1 з військової служби у запас;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити солдата ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до вимог підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця мобілізованого на особливий період під час дії воєнного стану, у якого виникла необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 2-ї групи - онкохворою дружиною ОСОБА_2 .

Так, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.04.2025 у справі №600/5256/24-а у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відмовлено повністю.

В подальшому постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року - без змін.

При цьому, при вирішенні справи №600/5256/24-а, суди встановили, що « 31.07.2024 року ОСОБА_1 на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 подано рапорт про звільнення у запас, у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа з інвалідністю 2-ї групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання та за наявності у дружини з числа осіб з інвалідністю 2-ї групи онкологічного захворювання відповідно до підпункту «г», пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Наведений рапорт надісланий поштою та отриманий ВЧ НОМЕР_1 06.08.2024 року.

10.09.2024 року за №693/22817 командиром ВЧ НОМЕР_1 надано відповідь на рапорт ОСОБА_1 , в який зазначено, що він знаходиться в списках осіб, котрі самовільно залишили місце несення служби, а тому розглянути його рапорт та прийняти рішення щодо звільнення, неможливо. Для прийняття відповідного рішення, військовослужбовцю необхідно прибути до військової частини, відзвітуватися перед своїм безпосереднім командиром та звернутись із рапортом по команді щодо звільнення на підставі підпункту «г», пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»».

Надаючи оцінку наявності підстав для звільнення позивача з військової служби, суди встановили, що: «у висновку ЛКК від 02.05.2023 року, №50/204-03 зазначено, що ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги та здатна до самообслуговування за допомогою допоміжних засобів або сторонніх осіб, що не є тотожним «потребує постійного догляду». Також, довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №370040 від 20.04.2023, жодних обставин щодо догляду не містить».

Також суди дійшли висновку, що «наявна у справі медична документація на ОСОБА_2 (довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №370040 від 20.04.2023 року, висновок №75/302 від 30.05.2024 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, висновок ЛКК від 02.05.2023 року, №50/204-03) не містить діагнозу, що остання має онкологічне захворювання (у висновку ЛКК від 02.05.2023 року, №50/204-03 діагноз не вказано на вимогу пацієнтки).

А отже доказів того, що ОСОБА_2 має онкологічне захворювання, у суду немає, що свідчить про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 та підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII».

Щодо неможливості розгляду рапорту у зв`язку з статусом «самовільно залишив місце проходження служби», суд першої інстанції зауважив, що « ОСОБА_1 у позові визнає факт перебування ним у стані такого, що самовільно залишив місце проходження служби і усвідомлює, що це є порушенням військової дисципліни, за яке його можуть притягнути до кримінальної відповідальності.»

Судом апеляційної інстанції у справі №600/5256/24-а встановлено, що: « 06.09.2024 командиром ВЧ НОМЕР_1 на ім`я директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава надіслано повідомлення про кримінальне правопорушення скоєне ОСОБА_1 (частина 5 статті 407 Кримінального кодексу України)».

З урахуванням наведеного, суди у справі №600/5256/24-а дійшли висновку, що «військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби лише після продовження військової служби, у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України стосовно них.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій у справі №600/5256/24-а вже було встановлено неможливість розгляду рапорту позивача та його звільнення з військової служби під час самовільного залишення військової частини. Крім того, судами встановлено відсутність у позивача підстав для звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю 2-ї групи.

Судове рішення у справі №600/5256/24-а набрало законної сили 03.02.2026.

При цьому, як видно з рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.04.2025, а також постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі №600/5256/24-а, судами надавалася правова оцінка аналогічним документам, що подані позивачем і у цій справі.

Жодних інших доказів, які б свідчили про виникнення нових правовідносин між позивачем та відповідачем матеріали даної справи не містять. Долучена позивачем копія повторного рапорта від 21.02.2025 та пояснення до нього не містить доказів їхнього направлення відповідачу та не змінює обставин, які вже встановлені судовим рішенням у справі №600/5256/24-а.

Таким чином, як у справі №600/5256/24-а, так і у справі №380/5932/25 предметом судового розгляду є дослідження права позивача на звільнення з військової служби відповідно до однієї і тієї ж підстави, а також одних і тих самих документів. Також, як у справі №600/5256/24-а, так і у справі №380/5932/25 предметом судового розгляду є дослідження можливості розгляду і задоволення відповідачем рапорта позивача про звільнення з військової служби під час самовільного залишення військової частини.

З даного приводу, доцільно зазначити, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета спору зберігається.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.04.2018 в справі №9901/433/18.

При цьому, не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше (постанова Верховного Суду від 25.04.2024 у справі № 140/5864/23).

Отже, інший словесний виклад правових обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому. Наведене свідчить про те, що фактично позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо можливості його звільнення з військової служби під час самовільного залишення військової частини, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю 2-ї групи, ненадаючи при цьому жодних нових документів, які не аналізувалися судом у справі №600/5256/24-а.

Суд зауважує, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Схожий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №140/7237/22.

Згідно з ч.1 п.4 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі №380/5932/25.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

провадження у справі №380/5932/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що на підставі ч.2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяБратичак Уляна Володимирівна