Справа № 160/36278/25
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняФіліпенко А.С.
представник позивача представник відповідача Захарова Т.В. Ваховська Г.О.
22.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН ФУД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
23.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
08.01.2026 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
15.01.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІН ФУД» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив.
В обґрунтування відповіді на відзив позивач зазначив, що факт відсутності працівників ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» за адресою реєстрації може обумовлюватися багатьма факторами: військові дії в країні, можливість віддаленої роботи, через відключення електроенергії, простой підприємства, тощо, при цьому цей факт не підтверджує того, що 4 року тому не могло бути господарських взаємовідносин між позивачем та ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ». Крім цього позивач зауважив, що фактично інші податкові органи фактично підтвердили реальність господарських операцій між контрагентами та повноту відображення та сплати податкового зобов`язання та податкового кредиту. На підставі зазначеного позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
20.01.2026 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із запереченнями на відповідь на відзив.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН ФУД» є: 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, н.в.і.у. (основний); 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 46.46 Оптова торгівля фармацевтичними товарами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 41.10 Організація будівництва будівель; 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 71.20 Технічні випробування та дослідження; 82.92 Пакування; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.
Перевіркою встановлене, зокрема, такі порушення Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН ФУД»:
- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, неправомірно занижено податок на прибуток всього в сумі 39 527 979,00 грн., у тому числі за 2021 рік в сумі 16 557 399,00 грн., за 2022 року в сумі 16 076 668,00 грн., за 2023 рік в сумі 6 893 911,00 грн.
- п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України неправомірно занижено податкові зобов`язання з ПДВ всього в сумі 37 419 596,00 грн., в т.ч. за лютий 2022 року в сумі 1 561 811,00 грн., за травень 2022 року в сумі 5 754 087,00 грн., жовтень 2022 року в сумі 7 456 109,00 грн., листопад 2022 року в сумі 10 380 939,00 грн., грудень 2022 року в сумі 11 237 481,00 грн,, жовтень 2024 року в сумі 1 029 169,00 грн.
Вказані висновки ґрунтуються на наступних обставинах, встановлених податковим органом в ході перевірки:
- непідтвердження походження товару (сої) у ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ», ТОВ «ЕНТЕЛЬ», ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ», ТОВ «САМПЛ АГРО» та ТОВ «НОВААГРО»;
- наявність інформації про те, що ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» та ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ» є фігурантами кримінальних справ;
- відсутність необхідних умов для ведення господарської діяльності, транспортних засобів у необхідній кількості, необхідної кількості трудових ресурсів, виробничих потужностей, тощо у ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ», ТОВ «ЕНТЕЛЬ», ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ», ТОВ «САМПЛ АГРО» та ТОВ «НОВААГРО»;
- відповідність Критеріям ризиковості платника податку ТОВ «ЕНТЕЛЬ», ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ» та ТОВ «САМПЛ АГРО».
На підставі висновків акту перевірки №3538/04-36-07-12/21852766 від 14.08.2025 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення:
Непогоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи правомірність прийнятих Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень, суд застосовує принципи дослідження господарських операцій, закріплених постановами Верховного Суду, а саме:
- превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) (постанова КАС ВС від 18.09.2025 року у справі №140/3421/24);
- дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій (постанова КАС ВС від 06.06.2025 року у справі №400/1646/20);
- принцип індивідуальної відповідальності платника податків (постанова ВП ВС від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19);
Таким чином, дослідженню підлягає зміст господарських операцій, по яким податковим органам нараховано податкові зобов`язання.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України).
Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
В силу приписів п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Згідно з пункту 198.1, статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно п.200.1, 200.2 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, такі як: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
10.09.2020 року між ТОВ «ІН ФУД» та ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» укладено договір поставки №10092020 від 10.09.2020 року, згідно якого, ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» зобов`язалось здійснити поставку сої протягом 2020-2021 років.
Згідно пункту 3.2. Договору умови поставки кожної партії товару погоджуються сторонами у Специфікаціях до даного Договору.
Відповідно до Специфікації №2 від 22.12.2020 року, №3 від 25.01.2021 року, №4 від 25.01.2021 року, №5 від 27.01.2021 року, №6 від 03.02.2021 року, №7 від 05.02.2021 року поставка товару відбувалась за базисом поставки СРТ: Україна, Кіровоградська обл. м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 63В, для ТОВ «ІН ФУД» згідно правил Інкотермс у редакції 2010 року.
Виконання зазначеного договору підтверджується наступними документами: Специфікація №2 від 22.12.2020 року, Специфікація №3 від 25.01.2021 року, Специфікація №4 від 25.01.2021 року, Специфікація №5 від 27.01.2021 року, Специфікація №6 від 03.02.2021 року, Специфікація №7 від 05.02.2021 року; Видаткова накладна №699 від 25.12,2020 року, Видаткова накладна №700 від 27.12.2020 року, Видаткова накладна №39 від 25.01.2021 року, Видаткова накладна №47 від 26.01.2021 року, Видаткова накладна №60 від 27.01.2021 року, Видаткова накладна №64 від 28.01.2021 року, Видаткова накладна №76 від 29.01.2021 року, Видаткова накладна №77 від 30.01.2021 року, Видаткова накладна №78 від 31.01.2021 року, Видаткова накладна №80 від 01.02.2021 року, Видаткова накладна №87 від 03.02.2021 року, Видаткова накладна №88 від 03.02.2021 року, Видаткова накладна №91 від 04.02.2021 року, Видаткова накладна №103 від 04.02.2021 року, Видаткова накладна №104 від 05.02.2021 року, Видаткова накладна №105 від 05.02.2021 року, Видаткова накладна №106 від 06.02.2021 року, Видаткова накладна №107 від 07.02.2021 року, Видаткова накладна №108 від 08.02.2021 року, Видаткова накладна №114 від 09.02.2021 року, Видаткова накладна №114 від 09.02.2021 року; Товарно-транспортна накладна №3 від 23.12.2020 року, Товарно-транспортна накладна №043 від 24.12.2020 року, Товарно-транспортна накладна №5 від 23.12.2020 року, Товарно-транспортна накладна №1 від 23.12.2020 року, Товарно-транспортна накладна №025 від 26.12.2020 року, Товарно-транспортна накладна №125 від 26.12.2020 року, Товарно-транспортна накладна №1 від 23.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №3 від 23.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №2 від 23.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №26 від 26.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №155 від 26.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №233 від 26.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №250122 від 25.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №3 від 26.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №35 від 26.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №8 від 27.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №15 від 26.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №948 від 26.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна б/н від 26.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна б/н від 27.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №21 від 27.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №28 від 26.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №2601 від 26.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №250124 від 28.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна б/н від 28.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №№153 від 29.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №222 від 29.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №246 від 29.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №№333 від 29.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №216 від 29.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №217 від 29.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №250125 від 30.01.2021 року, Товарно-- транспортна накладна б/н від 29.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна б/н від 30.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №№5 від 31.01.2021 року, Товарно-транспортна накладна №№1 від 03.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №3 від 03.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №10 від 03.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №1 від 03.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №55 від 01.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №56 від 02.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №123 від 03.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №124 від 03.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №4 від 04.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №85 від 04.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №125 від 03.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №4243 від 04.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №250127 від 03.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна б/н від 04.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №15 від 04.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна б/н від 05.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №9 від 05.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №130785 від 05.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №17 від 06.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №18 від 06.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №025 від 05.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №087 від 06.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №385 від 04.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №1980 від 04.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна б/н від 06.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна б/н від 04.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна б/н від 06.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №03 від 06.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №7 від 06.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №021 від 06.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна б/н від 06.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №№43 від 07.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №114 від 09.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №8 від 08.02.2021 року, Товарно-транспортна накладна №61 від 08.02.2021 року; Платіжна інструкція №113 від 27.01.2021 року, Платіжна інструкція №227 від 27.01.2021 року, Платіжна інструкція №248 від 28.01.2021 року, Платіжна інструкція №129 від 29.01.2021 року, Платіжна інструкція №130 від 29.01.2021 року, Платіжна інструкція №264 від 02.02.2021 року, Платіжна інструкція №262 від 02.02.2021 року, Платіжна інструкція №270 від 03.02.2021 року, Платіжна інструкція №271 від 03.02.2021 року, Платіжна інструкція №274 від 04.02.2021 року, Платіжна інструкція №279 від 05.02.2021 року, Платіжна інструкція №277 від 05.02.2021 року, Платіжна інструкція №283 від 08.02.2021 року, Платіжна інструкція №281 від 08.02.2021 року, Платіжна інструкція №180 від 09.02.2021 року, Платіжна інструкція №181 від 09.02.2021 року, Платіжна інструкція №326 від 11.02.2021 року, Платіжна інструкція №372 від 16.02.2021 року, Платіжна інструкція №373 від 12.02.2021 року, Платіжна інструкція №374 від 12.02.2021 року.
03.11.2020 року між ТОВ «ІН ФУД» та ТОВ «ЕНТЕЛЬ» укладено договір поставки №03112020-1 від 03.11.2020 року, згідно якого ТОВ «ЕНТЕЛЬ» зобов`язалось здійснити поставку сої протягом 2020 року.
Згідно пункту 3.2. Договору умови поставки кожної партії товару погоджуються сторонами у Специфікаціях до даного Договору.
28.05.2021 року між ТОВ «ІН ФУД» та ТОВ «ЕНТЕЛЬ» укладено договір поставки №№28052021 від 28.05.2021 року, згідно якого, ТОВ «ЕНТЕЛЬ» зобов`язалось здійснити поставку сої протягом 2020 року.
Відповідно до Специфікацій, укладених в рамках вищенаведених Договорів, у перевіряємий період поставка товару відбувалась за базисом поставки СРТ: Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Індустріальна, 19: Кіровоградська обл, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 63B для ТОВ «ІН ФУД » згідно правил Інкотермс у редакції 2010 року.
Згідно пункту 3.2. Договору умови поставки кожної партії товару погоджуються сторонами у Специфікаціях до даного Договору.
Відповідно до Специфікації №12 від 30.10.2020 року, №13 від 06.11.2020 року, №14 від 17.11.2020 року №15 від 23.11.2020 року, № 16 від 27.11.2020року, №17 від 04.12.2020 року, № 18 від 10.12.2020 року, № 19 від 11.12.2020 року, № 20 від 18.12.2020 року, №21 від 28.12.2020 року, №22 від 18.01.2021 року, №23 від 22.01.2021 року, №27 від 16.02.2021 року, №28 від 18.02.2021 року, №29 від 23.02.2021 року, №30 від 02.03.2021 року, №31 від 16.03.2021 року, №32 від 24.03.2021 року, №33 від 25.03.2021 року, №№35 від 07.04.2021 року, №36 від 16.04.2021 року №37 від 22.04.2021 року, №38 від 13.05.2021 року, №39 від 18.05.2021 року, №40 від 25.05.2021 року, №41 від 28.05.2021 року, №42 від 03.06.2021 року, №43 від 07.06.2021 року, №44 від 20.07.2021 року, №45 від 03.08.2021 року, поставка товару відбувалась за базисом поставки СРТ: Україна. Кіровоградська обл, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 63В, для ТОВ « ІН ФУД » згідно правил Інкотермс у редакції 2010 року.
23.09.2021 року між ТОВ «ІН ФУД» та ТОВ «САМПЛ АГРО» укладено договір поставки № 23092021 від 23.09.2021 року, згідно якого, ТОВ «САМПЛ АГРО» зобов`язалось здійснити поставку сої протягом 2021 року.
Відповідно до Специфікацій, укладених в рамках вказаного Договору, у перевіряємий період поставка товару відбувалась за базисом поставки СРТ: Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Індустріальна, 19: Кіровоградська обл, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 63В для ТОВ « ІН ФУД » згідно правил Інкотермс у редакції 2010 року.
28.01.2022 року між ТОВ «ІН ФУД» та ТОВ «НОВААГРО» укладено договір поставки №28012022, згідно якого, ТОВ «НОВААГРО» зобов`язалось здійснити поставку сої протягом 2021 року.
Відповідно до Специфікацій, укладених в рамках цього Договору, у перевіряємий період поставка товару відбувалась за базисом поставки СРТ: Кіровоградська обл, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 638 для ТОВ «ІН ФУД » згідно правил Інкотермс у редакції 2010 року.
Виконання зазначеного договору підтверджується наступними документами: Специфікація №1 від 28.01.2022 року, Специфікація №2 від 02.02.2022 року, Специфікація №3 від 07.02.2022 року; Видаткова накладна №1 від 31.01.2022 року, Видаткова накладна №3 від 01.02.2022 року, Видаткова накладна №5 від 02.02.2022 року, Видаткова накладна №6 від 03.02.2022 року, Видаткова накладна №7 від 07.02.2022 року, Видаткова накладна №10 від 09.02.2022 року, Видаткова накладна №11 від 10.02.2022 року, Видаткова накладна P №18 від 12.02.2022 року, Видаткова накладна №20 від 13.02.2022 року, Видаткова накладна p. №22 від 15.02.2022 року, Видаткова накладна №23 від 16.02.2022 року, Видаткова накладна №24 від 17.02.2022 року, Видаткова накладна №25 від 12.02.2022 року, Видаткова накладна №26 від 18.02.2022 року, Видаткова накладна №27 від 19.02.2022 року, Видаткова накладна №28 від 20.02.2022 року, Видаткова накладна №30 від 22.02.2022 року; Товаро-транспортна накладна №104/01 від 31.01.2022 року, Товаро-транспортна накладна №б/н від 31.01.2022 року, Товаро-транспортна накладна №б/н від 31.01.2022 року, Товаро-транспортна накладна №101/02 від 01.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №1606 від 02.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №б/н від 02.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №1603 від 03.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №202 від 03.02.2022 року, - Товаро-транспортна накладна №1607 від 07.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №202 від 07.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №102/02 від 07.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №1608 від 08.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №б/н від 08.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №103/02 від 09.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №б/н від 10.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №203 від 12.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №204 від 13.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №5/н від 13.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №50 від 15.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №50 від 16.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №1610 від 16.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №№707 від 17.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №50 від 17.02.2022року, Товаро-транспортна накладна №1611 від 17.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна б/н від 17.02.2022 року, Товаро-транспортна накладка №104/02 від 12.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №б/н від 18.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №50 від 18.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №50 від 19.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №1701 від 19.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна аб/н від 19.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №207 від 20.02.2022 року, Товаро-транспортна накладна №б/н від 22.02.2022 року; Платіжна Інструкція №261 від 31.01.2022 року, Платіжна інструкція №350 від 04.02.2022 року, Платіжна інструкція №368 від 07.02.2022 року, Платіжна інструкція №№369 від 08.02.2022 року, Платіжна інструкція №374 від 08.02.2022 року, Платіжна інструкція №389 від 09.02.2022 року, Платіжна інструкція №450 від 14.02.2022 року, Платіжна інструкція №451 від 14.02.2022 року, Платіжна інструкція №472 від 16.02.2022 року, Платіжна інструкція №489 від 18.02.2022 року, Платіжна інструкція №493 від 18.02.2022 року, Платіжна інструкція №512 від 21.02.2022 року.
Суд встановив, що позивачем було надано документи, а саме: договори, специфікації, видаткові накладні, товарно-транспорті накладні, реєстри прийому зерна, платіжні доручення, податкові накладні, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем робіт.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентами позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме: документам первинного бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:
- 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу;
- 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;
- 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;
- 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.
Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.
Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Судом були досліджені первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеними контрагентами позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів необґрунтованими.
Так, рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується первинними документами, а саме: укладеним договором, документами податкового обліку, видатковими накладними, рахунками на оплату, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, копії яких долучені до матеріалів справи та були досліджені судом.
При цьому, суд вказує, що в акті перевірки контролюючим органом не надано оцінку господарським взаємовідносинам позивача з його контрагентами на підставі наданої до перевірки первинної документації та документів бухгалтерського та податкового обліку в цілому. Суд зауважує, що відповідачем були проаналізовані та надана оцінка окремим господарським операціям позивача з спірним контрагентом, а отже відповідачем не здійснювалась перевірка господарської діяльності позивача з вказаними контрагентами по кожній конкретній господарській операції, за наслідком якої складено відповідна видаткова накладна. Отже фактично відповідач, проаналізувавши певні господарські операції позивача, проводить паралель між проаналізованими господарськими операціями та не проаналізованими, без дослідження первинної документації по іншим господарським операціям.
При цьому суд звертає увагу, що відповідач в акті перевірки фактично не заперечує, що до руху активів або зміни структури активів та зобов`язань також призвело перерахування грошових коштів на користь контрагента позивача у якості оплати за надані послуги/виконані роботи.
Отже вказані обставини не є спірними в даному випадку, а тому судом такі обставини не встановлювались та не досліджувались.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Крім цього щодо первинних документів суд також вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом не встановлено дефектів форми первинних документів, змісту або походження, які в силу статей 198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Крім цього, відповідно до п.2 Розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727 (далі Порядок №727, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати; довідка документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно п.2 Розділу ІІ Порядку №727 акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, а також платниками податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) або їх законними представниками (у разі наявності).
Згідно з п. 5 Розділу ІІ Порядку №727 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Всупереч зазначеній вище нормі, податковий орган досліджував дійсність правочинів, тобто фактично контролював дотримання платником податків цивільного законодавства, проте у матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсним в установленому порядку договору та порушення законодавства України в момент складання первинних документів. Водночас зібраними у справі доказами підтверджуються господарські операції позивача, а відтак спростовуються висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Крім того, суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, специфікації, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, реєстри прийому зерна, платіжні інструкції, тощо), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.
При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2023 року у справі №360/1283/20 та від 03.03.2023 року у справі №804/644/16.
Тобто, господарські операції стосувались придбання та перевезення товару від контрагентів позивачу.
Як вже встановлено судом, дійсність, реальність та достовірність господарських взаємовідносин встановлено судом на підставі наявної в матеріалах справи первинної документації.
Стосовно доводів відповідача про неможливість встановлення походження товару (сої) у ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ», ТОВ «ЕНТЕЛЬ», ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ», ТОВ «САМПЛ АГРО» та ТОВ «НОВААГРО», який в подальшому був реалізований на користь позивача, що на думку відповідача, безумовно свідчить про нереальність спірних господарських операцій, суд зазначає наступне.
Суд зауважує, що жодна норма законодавства не встановлює обов`язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов`язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування. Тобто, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Аналогічний правовий висновок містяться в постанові Верховного Суду від 16.05.2023 року у справі №805/1357/16-а.
Принцип індивідуальної відповідальності платника податків, також доктринально закріплений у судовій практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Рішенням ЄСПЛ у справі "Інтерсплав проти України" визначено, що платник податків не може відповідати за зловживання свого контрагента за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що такий платник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Цей принцип закріплений також у статті 61 Конституції України, яка передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

У відповідності до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином суд доходить висновку, що доводи відповідача про неможливість встановлення походження товару (сої) у ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ», ТОВ «ЕНТЕЛЬ», ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ», ТОВ «САМПЛ АГРО» та ТОВ «НОВААГРО», який в подальшому був реалізований на користь позивача, не можуть мати наслідків для застосування податкової відповідальності до позивача у випадку декларування податку на прибуток та формування податкового кредиту з ПДВ з вказаними контрагентами.

Щодо доводів відповідача, що ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» та ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ» є фігурантами кримінальних справ, що на думку відповідача свідчить про нереальність господарських операцій позивача з цими контрагентами, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що станом на момент проведення податкової перевірки позивача та станом на дату розгляду даної справи по суті, не надано вироків суду по вказаним контрагентами позивача.

Так, Верховний Суд у постанові від 08.08.2023 року по справі №821/1871/16 висловив наступну позицію, що вирок щодо посадової особи контрагента, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретних обставин щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватись адміністративним судом разом із наданими первинними документами й обставинами щодо наявності первинних документів, правомірності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності».

Верховний Суд у постанові від 07.11.2024 року по справі №П/811/736/17 зауважив, що саме по собі лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.

Підсумовуючи суд зауважує, що відповідач жодним чином не обґрунтовує в акті перевірки взаємозв`язку між наявністю кримінальних справ стосовно контрагентів позивача, в тому числі не наводить переліку статей за якими відкриті вказані кримінальні справи, та господарськими операціями, які відбувались між позивачем та вказаними контрагентами.

Таким чином суд доходить висновку, що доводи відповідача, що ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» та ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ» є фігурантами кримінальних справ не свідчать про нереальність господарських операцій позивача з цими контрагентами.

Стосовно доводів контролюючого органу, що у контрагентів позивача відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, транспортні засоби у необхідній кількості, необхідна кількість трудових ресурсів, тощо, як підстави для визнання господарських операцій позивача нереальними, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції з постачання товару, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Так само не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Аналогічна правові позиції викладені у постановах Верховного суду від 16.02.2023 року по справі №420/4722/19 та від 04.04.2023 року у справі №320/4019/19 відповідно.

Отже, суд доходить висновків, що сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів позивача не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

Таким чином доводи відповідача, що у контрагентів позивача відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, транспортні засоби у необхідній кількості, необхідна кількість трудових ресурсів, тощо, не свідчать, що спірні господарські операції є нереальними.

Стосовно віднесення контрагентів позивача - ПП «ОРІОН-ОЙЛ», ТОВ «ЕНТЕЛЬ» та ТОВ «САМПЛ АГРО» до Критеріїв ризиковості платника податку, що на думку відповідача вказує на нереальність господарської операції, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року №1165 на виконання вимог пункту 201.16 статті 201 ПК України затверджено Порядок з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок №1165), який визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, права та обов`язки їх членів.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).

Додатком 1 до Порядку №1165 встановлено Критерії ризиковості платника податку на додану вартість, так пункт 8 визначає такий критерій: 8. У контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.

Спираючись на правові позиції Верховного Суду в постановах від 18.12.2018 року по справі №816/1118/17, від 15.01.2019 року по справі №809/2918/13-а та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 07.07.2022 року по справі №160/3364/19, суд зазначає про безпідставність висновків контролюючого органу про наявний статус ризиковості платника податків у контрагентів позивача, оскільки порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Більш того, суд зазначає, що ПП «ОРІОН-ОЙЛ» включено до ризикових: Рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку від 28.06.2022 року №19530.

Водночас, суд вказує, що господарські взаємовідносини за договором з ПП «ОРІОН-ОЙЛ» відбувались у період з січня 2021 року (09.09.2021 року) по січень 2022 року (29.01.2022 року), в той час, як «ризиковість» ПП «ОРІОН-ОЙЛ» набула чинності 28.06.2022 року, що вказує на безпідставність тверджень контролюючого органу.

ТОВ «ЕНТЕЛЬ» включено до ризикових: Рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку від 14.12.2021 року №70988.

Водночас, суд вказує, що господарські взаємовідносини за договором з ТОВ «ЕНТЕЛЬ» відбувались у період з листопада 2020 року (03.11.2020 року) по грудень 2021 року (06.12.2021 року), в той час, як «ризиковість» ТОВ «ЕНТЕЛЬ» набула чинності тільки 14.12.2021 року, що вказує на безпідставність тверджень контролюючого органу.

ТОВ «САМПЛ АГРО» включено до ризикових: Рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку від 08.12.2021 року №110701.

Водночас, суд вказує, що господарські взаємовідносини за договором з ТОВ «САМПЛ АГРО» відбувались у період з жовтня 2021 року (05.10.2021 року) по грудень 2021 року (04.12.2021 року), в той час, як «ризиковість» ТОВ «САМПЛ АГРО» набула чинності 08.12.2021 року, що вказує на безпідставність тверджень контролюючого органу.

Таким чином, наведене окремо вказує на безпідставність висновків контролюючого органу.

В свою чергу, відповідач посилаючись на вказаний критерій ризиковості, при цьому саме відносно контрагентів позивача, не вказує конкретних фактів та доказів в розумінні статті 73, 77 КАС України щодо підстав для віднесення до ризикових, за вказаним принципом, чим підтверджується така інформація, суть та характер наявної податкової інформації, що стала підставою для прийняття таких рішень, не ідентифіковано конкретні ризикові операції та/або податкові накладні платника, в яких були зафіксовані такі операції. Натомість контролюючим органом лише процитовано зміст п. 8 Критеріїв ризиковості платника податків.

А в тих випадках, коли відповідачем розкриті причини віднесення контрагентів позивача до критеріїв ризиковості, такі причини не зв`язані обставинами з позивачем у справі, та не можуть встановлювати ризиковість або нереальність господарських операцій з позивачем.

При цьому, обставини даної справи не свідчать про проведення податкових перевірок контрагентів позивача за цей же період.

В контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договору, що їх регламентують, позивачем надано належно оформлені первинні документи та інші документи, складені в межах вчинених господарських операцій, які в сукупності свідчать про факт реального вчинення господарських операцій та використання їх в межах господарської діяльності позивача, що є підставою для формування платником податкового обліку.

В свою чергу, викладені відповідачем аргументи є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагента чи відсутності у контрагента основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати, саме, для цієї особи.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Отже, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату, лише, ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентом правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.03.2018 року у справі №803/1198/16 та від 14.12.2022 року у справі №640/18058/19.

Крім того суд зауважує, що відповідно до правової позиції, викладеної постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом. Сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.

Підсумовуючи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, в межах адміністративної справи №160/18600/24 судом досліджувались надавалась оцінка правовідносинам, які виникли між позивачем та відповідачем з приводу нереальності господарських операцій позивача з ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» (), ТОВ «ЕНТЕЛЬ» (), ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ» (), ТОВ «САМПЛ АГРО» () та ТОВ «НОВААГРО» ().

При цьому судом в межах адміністративної справи №160/18600/24 надавалась оцінка первинним документам, складеним в межах господарської діяльності позивача з вказаними контрагентами, в тому числі тим документам, які покладені у висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій в межах даної адміністративної справи.

Суд зауважує, що в межах адміністративної справи №160/18600/24 суд дійшов висновку про реальність господарських операцій позивача з ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» (), ТОВ «ЕНТЕЛЬ» (), ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ» (), ТОВ «САМПЛ АГРО» () та ТОВ «НОВААГРО» (), вчинених, зокрема, на підставі первинних документів, які досліджуються в межах даної адміністративної справи.

Крім цього суд в межах адміністративної справи №160/18600/24 визнав доводи відповідача про нереальність господарських операцій позивача з ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» (), ТОВ «ЕНТЕЛЬ» (), ПП «ОРІОЛ-ОЙЛ» (), ТОВ «САМПЛ АГРО» () та ТОВ «НОВААГРО» () безпідставними та такими, які не свідчать про нереальність вказаних господарських операцій.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі №753/11000/14-ц преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд вважає безпідставними встановлені відповідачем в акті перевірки обставини нереальності господарських операцій позивача з спірними контрагентами, які досліджувались судом в межах адміністративної справи №160/18600/24.

Відтак, відповідачем не доведено правомірність висновків про заниження податку на прибуток в сумі 39 527 979,00 грн. та ПДВ в сумі 37 419 596,00 грн., та, як наслідок, застосування відповідних штрафних (фінансових) санкцій.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з вимогами частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, враховуючи вищевказані норми, суд вказує на наступне.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 20.02.2019 у справі №810/3212/16.

Під час перевірки правомірності оскаржуваного рішення суд враховує, чи прийняте воно з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірних рішень.

Отже, за сукупності вказаних обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим спірне податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН ФУД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 30280,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Керуючись ст.77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН ФУД» (51260, Дніпропетровська область, територіальна громада Губиниська, автодорога Новомосковськ Королівка 0км+585м, ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, видане Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, форми «Р» від 01.10.2025 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, видане Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, форми «Р» від 01.10.2025 року №.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН ФУД» (51260, Дніпропетровська область, територіальна громада Губиниська, автодорога Новомосковськ Королівка 0км+585м, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 30280,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19 лютого 2026 року, згідно з вимогами ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський