Справа № 120/15320/25
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2026-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 лютого 2026 р. Справа № 120/15320/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Комара П.А.,

за участі

секретаря судового засідання: Товстун Н.М.

представника відповідача: Бондар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальність "АВІС-АКВА"

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Що стосується господарський операцій з До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальність "АВІС-АКВА" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки відповідачем було складено Акт №26326/2-32-07-01/35996819 від 16.09.2025 на підставі якого винесено податкові повідомлення - рішення №, №, № та № від 17.10.2025.

Позивач не погоджується із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх такими, що прийняті всупереч нормам податкового законодавства, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 05.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.11.2025.

24.11.2025 надійшов відзив на позовну заяву згідно якого представник відповідача проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що на підставі наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 10.07.2025 №3182к проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "АВІС-АКВА" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 01.10.2018 по 31.03.2025 з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 01.04.2018 по 31.03.2025, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

Під час перевірки контролюючим органом встановлено завищення задекларованих ТОВ "АВІС-АКВА" показників у рядку 2050 Звіту «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» на суму 771 130 грн. ТОВ "АВІС-АКВА" до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) включено вартість послуг маркування продукції всього в сумі 771 130 грн., що отримано від ТОВ - підприємство "АВІС".

До перевірки ТОВ "АВІС-АКВА" надано акти здачі - приймання робіт (наданих послуг) на загальну вартість 771 130 грн. Під час аналізу зазначених актів здачі - приймання робіт (наданих послуг) оформлених ТОВ-підприємство "АВІС" на виконання послуг з маркування встановлено, що вони мають однотипний характер оформлення та способу зазначення інформації, в т.ч. у даних актах описова частина наданої послуги наведена у формі таблиці із однією стрічкою, де зазначається опис у вигляді "Послуги по маркуванню продукції" з додаванням періоду (місяць), в якому такі послуги зазначаються (ідентичний текст виписаних актів наводиться у таблиці вище по тексту).

В даних актах відсутня інформація щодо об`єму фактично виконаних послуг, підтвердження їх кількості, обсягу, одиниці виміру тощо.

У зв`язку із відсутністю належної деталізації та ідентифікації змісту і обсягу робіт, акти можуть вважатися належним первинним документом у розумінні вимог законодавства (зокрема ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п. 2.1, 2.3 Положення №88).

Враховуючи вищевикладене в порушення п. 44.1, п.44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.6, п.11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», ТОВ "АВІС-АКВА" до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) включено витрати понесені підприємством з придбання послуг маркування у ТОВ - підприємство "АВІС", що призвело до завищення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» всього в сумі 771 130 грн., в т.ч. за 2018 рік в сумі 24247 грн., за 2019 рік в сумі 129423 грн., за 2020 рік в сумі 113893 грн., за 2021 рік в сумі 39919 грн., за 2022 рік в сумі 160678 грн., за 2023 рік в сумі 164632 грн., за 2024 рік в сумі 113173 грн., за 1 кв. 2025 рік в сумі 25164 грн.

Перевіркою також встановлено, що в період який перевірявся, ТОВ "АВІС-АКВА" отримувало логістичні послуги від ПП "ТАВРІЯ ПЛЮС" загальною вартістю 2 834 767 грн. До перевірки ТОВ "АВІС-АКВА" надано акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) на загальну вартість 2 834 767 грн. Під час аналізу таких актів, що оформлені ПП "ТАВРІЯ ПЛЮС" на виконання логістичних послуг, контролюючим органом встановлено, що усі акти мають однотипний характер оформлення та способу зазначення інформації.

Таким чином неможливо встановити обсяги виконаних робіт, наданих послуг (який та скільки товару зберігалося, як довго), не зазначено матеріально-відповідальної особи, відсутня інформація, що підтверджує переміщення товарів між складами. Відсутня інформація про найменування автомобілів перевізника, яким здійснювалося переміщення товарів між складами, пройдений кілометраж, вартість одиниці наданої послуги.

Враховуючи, що з наданих первинних документів не можливо встановити вартість за одиницю, об`єму, виду поставленого товару, а також враховуючи, що вартість виконаних послуг у всіх актах здачі-приймання є різною, це вказує на наявність певного способу розрахунку вартості послуг, однак не дає змогу вирахувати достовірність нарахування вартості таких послуг.

Під час проведення перевірки також було встановлено укладання між ТОВ "АВІС-АКВА" (Постачальник) та ПП "Таврія Плюс" (Покупець) договору поставки №71 від 20.06.2022.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "АВІС-АКВА" реалізовано товар на адресу ПП "Таврія ПЛЮС" за період липень 2022-березень 2025 всього на суму 30 140 802 грн.

Під час аналізу первинних документів встановлено, що документальне оформлення придбаних логістичних послуг та їх відображення у витратах на збут підприємства, були оформлені після фактичної передачі права власності реалізованого товару дистриб`ютору, та після процедури розвантаження товару на складі виконавця таких послуг.

Відповідно, усі подальші витрати, пов`язані з транспортуванням по торгових точках дистрибютора, зберігання чи обслуговування товару, являються витратами підприємства ПП "ТАВРІЯ ПЛЮС", яке є дистриб`ютором отриманого товару. Відсутні будь-які первинні документи, які б засвідчували факт і обсяг наданих логістичних послуг.

Враховуючи викладене, податковий орган дійшов висновку про порушення п. 44.1, п.44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" , п. 6п. 19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" ТОВ "АВІС-АКВА" до складу витрат включено придбання логістичних послуг у ПП "ТАВРІЯ ПЛЮС", що призвело до завищення витрат на збут всього в сумі 2 834 767 грн.

Під час перевірки встановлено, що ТОВ "АВІС-АКВА" було включено до складу податкового кредиту за період жовтень 2018 - березень 2025 суми ПДВ згідно з податковими накладними, складеними за господарськими по операціями з ПП "ТАВРІЯ ПЛЮС" на суму ПДВ 721 179 грн.

Податкові накладні , які оформлені без відповідних підтверджуючих документів є такими, що що складені з порушенням п. 198.6 ст. 198 ПК України. Отже, суми ПДВ за такими податковими накладними не можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Також, представником відповідача зазначено, що під час перевірки первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку встановлено факт недотримання ТОВ "АВІС-АКВА" термінів визнання заборгованостей безнадійними та відповідного списання у витрати підприємства, що призвело до завищення витрат підприємства у відповідні періоди.

Таким чином, позивачем завищено показник по рядку 2180 "витрати по списанню заборгованості", визначеного за правилами бухгалтерського обліку в сумі 1 509 914 грн.

Отже, представник відповідача вказує, що податкові повідомлення - рішення від 17.10.202 № на суму 654 958 грн, № на суму 197 213 грн., № на суму 905 946, № на суму 942109 прийнято відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, на підставі та у межах повноважень.

Представник позивача подала до суду за вх. №75516/2594 відповідь на відзив у якому заперечила проти доводів відповідача та просила суд позов задовольнити.

Від представника відповідача 05.12.2025 на адресу суду надійшли заперечення.

У судовому засіданні 09.12.2025 усною ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання судом постановлено закінчити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі призначено на 17.12.2025 о 14:00 год.

Судове засідання 09.12.2025 відкладено за клопотанням представника позивача. Наступне судове засідання у справі призначено на 06.01.2026 о 10:00 год.

05.01.2026 представницею позивача подано до суду клопотання про розподіл судових витрат.

У зв`язку із завершенням часу, відведеного на розгляд справи, у судовому засіданні 06.01.2026 судом оголошено перерву до 13.01.2026.

12.01.2026 представник відповідача подав до суду клопотання про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Судове засідання 13.01.2026 відкладено за клопотанням представника позивача. Наступне судове засідання у справі призначено на 21.01.2026.

21.01.2026 усною ухвалою із занесенням до протоколу судових засідань суд постановив закінчити з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами перед судовими дебатами оголошено перерву .

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Представник відповідача заперечила проти заявлених позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі направлень від 30.07.2025 №4624, 4626, 4628, виданих ГУ ДПС у Вінницькій області, головним державним інспектором відділу планових перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області Віктором Дмитриком, головним державним інспектором відділу планових перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області Вікторією Карвацькою, головним державним інспектором відділу податкових перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Вінницькій області Романом Кириленком, відповідно до ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.2, п. 82.1 ст. 82 ПКУ, ЗУ "Збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", та відповідно до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 10.07.2025 №3182к, проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "АКВА-АВІС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2018 по 31.03.2025 , з метою правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 по 31.03.2025, відповідно затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами перевірки складено Акт №26326/02-32-07-01/35996819 від 16.09.2025 в якому встановлено наступні порушення ТОВ "АВІС-АКВА":

1. п. 44.1, п.44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п.134 ст.134, п.п.140.4.4 п.140.4, п.п. 140.5.9 п. 140.5. ст. 140 Податкового кодексу України (із змінами та доповленнями), п.6. п.11, п.19, п. 20 Положення (стайдарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток всього в сумі 757 302 грн, в т ч за звітний період 2020 рік на суму 163176 грн.; 2022 на суму 257156 грн.; 2023 рік на суму 236898 грн., 2024 рік на суму 100162 грн;

2. пп 14.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.140.4.4 п.140.4 пп 140.5.9, п.140.5, ст. 140 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), п.6 Положення стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по декларації за звітний період І кв. 2025 на суму 942109 грн.;

3. п. 198.1, п. 198.2 та п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200; п. 201.1. л.201.4, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого :

- занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, всього в сумі 523 966 грн. в т.ч. за період вересень 2019 на суму 4834 грн., лютий 2020 на суму 13107 грн., травень, 2021 на суму 41685 грн. ,березень 2022 на суму 2239 грн., січень 2023 на суму 12337 грн, червень 2023 на суму 201189 грн, серпень 2023 на суму 13901 грн., вересень 2023 на суму 68492 гри січень 2024 на суму 38193 грн., лютий 2025 на суму 127989 грн.;

- завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до склад податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації за березень 2025 року) всього в сумі 197 213 грн., в т.ч. за березень 2025 року в сумі 197 213 грн.

4. п.201.10 ст.201, п. 120'.2 ст.120', Податкового кодексу України , не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на операцію з реалізації концентрату соняшникового фосфатидного за межі митної території України в квітні 2023 року на загальну суму 1885431.57 грн.

5. ст. 18, ст.51, п.176.2. 6), ст.176 Податкового кодексу України , підприємством не відображено виплату доходів за ознакою 153 (Сума поворотної фінансової допомоги наданої платником податку іншим особам. яка повертається йому) в 4 кварталі 2019 року та 2,3 квартали 2021 року; допущено помилку в рнокпп в І кварталі 2020 року за ознакою доходу 157 (Дохід, виплачений самозайнятій особі) замість коду відображено , чим порушено порядок подання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, суми нараховані (виплачені) фізичним особам, подано не в повному обсязі, з недостовірними відомостями, що призвело до збільшення податкових зобов`язань платника податку за період з 01.10.2018 по 31.03.2025 року.

6. п. 54.2 ст. 54, п. 571 ст. 57, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168, п. 176.1 «а» 1.1762 ст.176 Податкового Кодексу України несвоєчасне перерахування податковим агентом до бюджету податок на доходи фізичних при виплаті доходу на користь громадян з вигляді заробітної шати за період з 01.10.2018 року по 31.03.2025 року в сумі 294501.17 грн., в тому числі: жовтень 2024 року в сумі 38808,07 грн, листопад 2024 року в сумі 101138,85 грн, грудень 2024 року в сумі 154494,25 грн.

7. пп 1.5 п.16 підрозділу 10 розділу ХХ, 1.54.2 ст.54, п.57.1 ст. 57 п.168.1 ст. 168 л.176.1 «а», п 76.2 ст176 Податкового кодексу України платником податків перераховано військового збору з порушенням термінів сплати за період з 01.10.2018 року по 31.03.2025 року в сумі 33456,01 грн, у тому числі: листопад 2024 року в сумі 7864,05 грн, грудень 2024 року в сумі 25591,65 грн.

8. ч. 2 ст. 6, ч.8, 12 ст 9 ЗУ "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме6 страхувальником невчасно сплачено єдиного внеску за період з 01.04.2018 по 31.03.2025 на загальну суму 60321 грн, у т.ч. по періодах: жовтень 2024року в сумі 2993, 64 грн., листопад 2024 року в сумі 18827,64 грн., грудень 2024 року в сумі 38500,33 грн.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення - рішення від 17.10.2025:

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 942 109 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 905 946 грн.;

- №, яким збільшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 197 213 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 654 958 грн.

Позивач, не погоджується з оскаржуваними рішеннями, тому звернувся із даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХIV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та як наслідок прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки ГУ ДПС у Вінницькій області про те, що під час перевірки не надано документів, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності.

Суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (згідно із Законом №1724-VIII від 03.11.2016).

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (згідно із Законом №1724 VIII від 03.11.2016).

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.5. статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Перевіряючи висновки перевірки та як наслідок, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, на предмет їх відповідності положенням ч. 2 ст. 2 КАС України, в розрізі господарських операцій позивача та його контрагентів у періоді, що перевірявся, суд зазначає, що позивачем до перевірки не було надано наступні первинні документи: договори, угоди, додаткові угоди к договорам, специфікації; видаткові накладні; товарно-транспортні накладні на перевезення товару, у зв`язку з чим неможливо дослідити місце навантаження та розвантаження товару, транспортний засіб та умови перевезення товару, довіреності, заявки на перевезення; документи, які підтверджують оплату за вказані послуги, придбання товару (платіжні доручення, касові чеки та інше); регістри бухгалтерського обліку по рахунках, 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», 311 «Розрахунковий рахунок», 90 «Собівартість реалізації», 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут», 685 «Розрахунки з іншими кредиторами», 37 «Розрахунки з іншими дебіторами» та інші; деталізований звіт про надання юридичних та Консультаційно-інформаційних послуг, який фіксує, та підтверджує господарську операцію; відомості про господарську операцію, які підтверджують її здійснення; зміст та обсяг господарської операції, інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. (детально порушення пов`язані з відсутністю первинних бухгалтерських документів, описано в п.3.1.1.1, п.3.2.1.1 та п.3.2.1.2 акту перевірки).

В ході перевірки перевіряючими зроблено висновок, що ТОВ "Авіс Аква" до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) включено витрати понесені підприємством з придбання послуг маркування у ТОВ "АВІС", що призвело до завищення собівартості реалізованої продукції всього у сумі 771130 грн, в т. ч. за 2018 рік в сумі 24247 грн., за 2019 рік в сумі 129423 грн., за 2020 рік в сумі 113893 грн., за2021 рік в сумі 39919 грн, за 2022 рік в сумі 160678 грн., за 2023 рік в сумі 164632 грн., за 2024 рік в сумі 113173 грн., за 1 кв 2025 року в сумі 25164 грн.

Так, судом встановлено, що ТОВ "АКВА-АВІС" (Замовник) укладено договір про виконання робіт №К-1 від 20.02.2012 з ТОВ- підприємство "АВІС" (Виконавець) відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується постійно виконувати роботу, пов`язану із маркуванням продукції замовника за допомогою маркувального принтера, в роботі якого використовуються прекурсори.

Відповідно до п. 1.4 Договору прийняття роботи здійснюється щомісячно шляхом передачі Виконавцем Замовнику його продукції із маркуванням та підписанням належним чином уповноваженими представниками Сторін Акту приймання - передачі результатів виконаної роботи.

26.12.2014 Сторонами укладено додаткову угоду №1 до Договору про виконання робіт №К від 20.02.2012. Так, пп. 16.6.1 Угоди визначено, що протягом 10 календарних днів від дати виконання Робіт чи здійснення Замовником оплати (в залежності від того, що відбулося раніше) надати Замовнику податкову накладну в електронній формі, підписану відповідальною посадою особою Виконавця з використанням електронного цифрового підпису, зареєстровану в Єдиному державному реєстрі податкових накладних згідно із вимогами Податкового кодексу України, чинного на момент здійснення господарської операції.

На виконання умов договору сторонами складено акти здачі - приймання робіт на загальну суму вартістю 771 130 грн, які також було надано перевіряючим в ході проведення перевірки.

Крім того, як слідує з Акту перевірки, ТОВ "АВІС-АКВА" до складу "Витрати на збут" р. 2150 включено вартість логістичних послуг всього на суму 2 834 767 грн., в т. ч. за 2022 рік в сумі 357109 грн., за 2023 рік в сумі 1117434 грн, за 2024 рік в сумі 1132554 грн., за 1 кв. 2025 рік в сумі 227670 грн.

Судом встановлено, що в перевіряємий період ТОВ "АВІС-АКВА" укладено з ПП "ТАВРІЯ ПЛЮС" Договори про надання послуг №400 від 01.10.2023, №789 від 22.06.2022 та №1211 від 01.01.2023.

До перевірки було надано Акти здачі - приймання робіт , оформлений ПП-ТАВРІЯ-ПЛЮС" на виконання зазначених договорів. Перевіряючими встановлено, що такі Акти мають однотипний характер оформлення та способу зазначення інформації. Також зазначено, що в актах жодним чином не зазначено інформації щодо фактично виконаних послуг, підтвердження їх кількості, обсягу та якості.

Згідно затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 N 318 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (П(С)БО 16), собівартість реалізованих товарів визначається за Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» (п. 10).

Відповідно до п. 11, 14 П(С)БО 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

До складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

В якості підстав для визнання протиправним визначення собівартості реалізованої продукції, а також включення до "Витрат на збут" вартості логічних послуг контролюючий орган посилався на відсутність в актах виконаних робіт ТОВ-підприємство "АВІС" та ПП "ТАВРІЯ-ПЛЮС" наданих замовникам кількісних та вартісних показників не деталізовано та не конкретизовано, які саме юридичні абонентські комплексні супроводження надавалися ТОВ-підприємством "АВІС" та ТОВ "АВКА-АВІС" .

Суд звертає увагу на те, що згідно пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За правилами податкового обліку доходи від продажу товарів у платника податку виникають за датою переходу покупцеві права власності, а при наданні послуг чи виконанні робіт - за датою підписання акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг (п. 137.1 ст.137 Податкового кодексу України).

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на врахування понесених витрат у податковому обліку, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до переконання про неправомірність висновку податкового органу щодо завищення собівартості реалізованої продукції всього у сумі 771130 грн з підстав включення до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) витрат, понесених підприємством з придбання послуг маркування у ТОВ-П "АВІС".

Крім того, протиправно відповідачем сформовано висновки щодо завищення задекларованих ТОВ "АВІС-АКВА" показників в рядку 2150 №2 "Витрати на збут" Звіту про фінансові результати всього в сумі 2 834 767 грн. в т.ч. за 2022 рік в сумі 357109 грн., за 2023 рік в сумі 1117434 грн., за 2024 рік в сумі 1132554 грн., за 1 кв. 2025 рік в сумі 227670 грн.

В ході проведення перевірки також встановлено укладення між підприємством ТОВ "АВІС-АКВА" (Постачальник) та ПП "ТАВРІЯ ПЛЮС" (Покупець) договору поставки №71 від 20.06.2022. Відповідно умов договору постачальник приймає на себе зобов`язання поставити товар покупцю в асортименті та кількості, зазначених в заявках покупця.

Відповідно до п. 2.1.2 договору, постачальник зобов`язується постачати товар на адресу покупця своїми силами і за свій рахунок на умовах DDP - рампу складу (торгової точки) Покупця, згідно офіційним правилам тлумачення торгових термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс-2020".

Відповідно до п. 2.1.3 Договору Постачальник зобов`язується передати товар за місцем знаходження складу (торгової точки) Покупця, який для зручності іменується в подальшому по тексту договору як "територія Покупця".

Виконати розвозку товару в середині торгівельного об`єкта (п. 2.2.3 Договору).

Таким чином, умовами Договору чітко визначено, що ТОВ "АКВА-АВІС" зобов`язується здійснити розвозку товару в середині торговельного об`єкта покупця, що в свою чергу, спростовує доводи відповідача щодо відсутності в умовах договору поставки надання постачальником послуг із транспортування чи логістичний супровід після передачі товару.

Чинне законодавство не містить вимог щодо обов`язкового зазначення у первинних документах економічної вигоди, управлінської мотивації або внутрішніх маркетингових параметрів наданих послуг. Податковий орган не наділений повноваженнями оцінювати господарські операції платника податків з точки зору їх доцільності чи ефективності, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 27.03.2018 у справі № 826/12108/17, від 02.07.2020 у справі № 826/15457/18, від 22.04.2021 у справі № 520/3939/19, а також у постанові від 31.03.2023 у справі № 826/20687/13-а.

Нормами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі Положення № 88) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Підпунктом 2.15 п. 2 Положення № 88 визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Також п. 2.16 Положення №88 встановлено, що первинні документи, що пройшли обробку, повинні мати відмітку, яка виключає можливість їх повторного використання: при ручній обробці - дату запису в регістр бухгалтерського обліку, а при обробці електронними та іншими засобами - відтиск штампу оператора, відповідального за їх обробку, або відмітку, придатну для її оброблення електронними засобами.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є саме те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Тобто, зарахування здійснюється у зв`язку із здійсненням операції платника податку шляхом реалізації його товарів, виконаних ним робіт, наданих ним послуг, які є підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 813/2013/16, від 07.04.2021 у справі № 640/1931/19.

Враховуючи подані позивачем до суду докази є можливим встановити походження наданих послуг, а також всіма необхідними належним чином оформленими первинними документами, складеними в межах господарських операцій, а саме, податковими накладними з доказами реєстрації, видатковими накладними.

Представлені позивачем документи відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та в сукупності з іншими доказами підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавалися.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Як встановлено у цій справі, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

З урахуванням викладено, суд дійшов висновку, надані стороною позивача докази, а саме: Акти здачі - приймання робіт (надання послуг), складених на виконання умов Договору про надання послуг №789 від 22.06.2022. Договору про надання послуг №1211 від 01.01.2023 та Договору про надання послуг №400 від 01.10.2023 відповідають вимогам закону та підтверджують здійснення господарських операцій позивачем із контрагентами. Відповідно, доводи контролюючого органу спростовані первинними документами на підтвердження господарських операцій.

Досліджуючи правомірність віднесення позивачем до складу інших операційних витрат витрати на списання дебіторської заборгованості становлять 1 509 914 грн, у тому числі: за 2018 рік - 1 094 329,41 грн; за 2019 рік - 19 900 грн; за 2021 рік - 125 400,01 грн; за 2022 рік - 270 285,09 грн, суд виходить з настпного.

Так, в Акті перевірки сформовано висновок про порушення позивачем пп. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, пп. 7, 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну від 31 грудня 1999 року № 318, а також п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 травня 1999 року № 137. На думку Відповідача, Позивачем занижено показник рядка 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, )» на суму 1 509 914 грн унаслідок включення до складу витрат операції зі списання дебіторської заборгованості, за якою не настав строк погашення.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем здійснено проведення операцій по списання безнадійної дебіторської заборгованості за ТОВ "ТД АРКАДІЯ" (), ПП "МАРІНА" (), ТОВ "ТЛ "БАРС-ПОСУД" (), ПП "ЗОРЕПАД -ЛЮКС" (), а саме:

- за період 2018 року списана дебіторська заборгованість в сумі 1094329,41 грн. по покупцю ТОВ "ТД АРКАДІЯ";

- за 2019 рік списана дебіторська заборгованість в сумі 19900 грн., яка обліковувалася по підприємству покупцю ПП "МАРІНА";

- за 2021 рік списана дебіторська заборгованість в сумі 124400,01 грн. по підприємству покупцю ПП "ЗОРЕПАД ЛЮКС";

- за 2022 рік списана дебіторська заборгованість в сумі 270285,09 грн, яка обліковувалася за ТОВ "ТД Барс-Посуд".

В ході судового розгляду справи судом здійснено вибіркове дослідження договорів позивача з контрагентами та відповідно списання дебіторської заборгованості за такими.

Зокрема, з матеріалів справи встановлено, що 11 серпня 2017 року Господарським судом міста Києва у справі № 910/10279/17 за позовом ТОВ «АВІС-АКВА» до ТОВ «ТД АРКАДІЯ» про стягнення 1 102 829,41 грн було прийнято рішення, яким позов ТОВ «АВІС-АКВА» задоволено в повному обсязі.

В ході виконання рішення суду позивачем вживалися дії щодо стягнення заборгованості з ТОВ "ТД АРКАДІЯ", зокрема, в ході виконавчих дій, зокрема, 20 липня 2021 року головним державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Кузьмишиним Е.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 6613729. 02 серпня 2022 року головним державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Кузьмишиним Е.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 66137290 у зв`язку з тим, що під час здійснення виконавчих дій встановлено відсутність у боржника майна та коштів, на які можливо звернути стягнення. Заходи, вжиті державним виконавцем щодо розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, виявилися безрезультатними.

28 березня 2018 року Господарським судом Донецької області у справі № 905/391/18 за позовом ТОВ «АВІС-АКВА» до ПП «МАРІНА» про стягнення заборгованості у сумі 30 613,00 грн прийнято рішення, яким позовні вимоги ТОВ «АВІС-АКВА» задоволено в повному обсязі. 25 квітня 2018 року Господарським судом Донецької області видано наказ про стягнення коштів.

Однак, 03 жовтня 2022 року заступником начальника відділу Центрального ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Воробйовим В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 66147186.

Суд бере до уваги ту обставину, що місцезнаходження ПП "МАРІНА": Україна, Донецька обл., місто Маріуполь, що знаходиться на непідконтрольній території Україні.

Відповідно до підпункту 14.1.43 пункту 14.1 статті 14 ПК України дебітор особа, у якої внаслідок минулих подій утворилася заборгованість перед іншою особою у формі певної суми коштів, їх еквіваленту або інших активів.

Згідно з підпунктом 14.1.95 пункту 14.1 статті 14 ПК України кредитор юридична або фізична особа, яка має підтверджені у встановленому порядку вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, у тому числі щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також контролюючі органи щодо податків та зборів.

Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Безнадійна заборгованість заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості; ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст.14 ПК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.п. 139.2.2 п. 139.2 ст. 139 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів), яка відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08 жовтня 1999 року (далі - Положення №237) в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

За пунктом 4 зазначеного Положення №237 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.

Відповідно визначати дебіторську заборгованість як безнадійну має саме позивач у разі, якщо у позивача існує впевненість про неповернення боржником таких сум.

Оскільки, за наслідками виконавчого провадження встановлено відсутність у ТОВ "ТД АРКАДІЯ" майна та коштів, на які можливо звернути стягнення, а ПП "МАРІНА" знаходиться на окупованій території, очевидним є те, що такі контрагенти - боржники не повернуть позивачеві заборгованість, а відтак така заборгованість є безнадійною дебіторською заборгованістю.

Що стосується господарський операцій з ПП "ЗОРЕПАД-ЛЮКС" суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 24 березня 2021 року Господарським судом Львівської області ухвалено рішення у справі № 914/1370/20 за позовом ТОВ «АВІС-АКВА» до ПП «ЗОРЕПАД-ЛЮКС» про стягнення заборгованості у розмірі 188 740,54 грн. Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з ПП «ЗОРЕПАД-ЛЮКС» 36 628,84 грн, з яких: 133,68 грн - вартість поворотної тари; 27 474,92 грн - інфляційні втрати; 9 020,24 грн - 3% річних; 549,43 грн - відшкодування витрат зі сплати судового збору. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення вартості поставленого товару в сумі 125 400,03 грн та вартості поворотної тари в сумі 7 266,32 грн відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

26 березня 2015 року між Позивачем та ПП «ЗОРЕПАД-ЛЮКС» укладено Договір дистрибуції в регіоні № Д-34 (далі - Договір). Відповідно до п. 2.1 Договору Дистриб`ютор зобов`язаний здійснювати розрахунок за кожну отриману згідно з видатковою накладною партію товару в такому порядку: п. 2.1.1 - 20% вартості відповідної партії товару не пізніше 10-го дня від дати, зазначеної у видатковій накладній. Якщо дата оплати припадає на вихідний або святковий день, оплата здійснюється в останній банківський день перед таким днем; п. 2.1.2 - 80% вартості відповідної партії товару протягом 31 календарного дня з дати, зазначеної у видатковій накладній. Якщо дата оплати припадає на вихідний або святковий день, оплата здійснюється в наступний за ним банківський день. На виконання умов Договору Позивач поставив Дистриб`ютору товар на загальну суму 131 905,92 грн, що підтверджується такими видатковими накладними: № АК000011153 від 17.09.2016 р. на суму 46 438,80 грн; № АК000011988 від 06.10.2016 р. на суму 50 231,04 грн; № АК000013099 від 05.11.2016 р. на суму 25 052,40 грн; № АК000000855 від 27.01.2017 р. на суму 10 183,68 грн. Загальна сума поставки - 131 905,92 грн. Кінцеві строки оплати (момент настання права вимоги / виникнення заборгованості) становили: За ВН № АК000011153 від 17.09.2016 р.: 20% - до 26 вересня 2016 р.; 80% - до 17 жовтня 2016 р. За ВН № АК000011988 від 06.10.2016 р.: 20% - до 15 жовтня 2016 р.; 80% - до 05 листопада 2016 р. За ВН № АК000013099 від 05.11.2016 р.: 20% - до 14 листопада 2016 р.; 80% - до 05 грудня 2016 р. За ВН № АК000000855 від 27.01.2017 р.: 20% - до 05 лютого 2017 р.; 80% - до 26 лютого 2017 р.

Судом встановлено, що до стягнення було обґрунтовано заявлено 121 950,03 грн основної заборгованості. Водночас, з урахуванням установлених строків оплати, строк позовної давності щодо заборгованості за видатковими накладними від 17.09.2016 р., 06.10.2016 р. та 05.11.2016 р. на суму 121 816,35 грн сплив. Сплив строку позовної давності є підставою для визнання відповідної заборгованості безнадійною.

Саттею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням вищенаведених норм діючого законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Вінницькій області від 17.10.2025 №, №, №, №, що є підставою для їх скасування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви у сумі 30280,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, про здійснення відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем було заявлено до закінчення судових дебатів у справі.

Відповідно до ст. 1, 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги від 26.09.2025 року, Акт нвиконаних робіт (наданих послуг) від 05.01.2026 та платіжну інструкцію №2934 від 26.09.2025 на суму 10 000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26.02.2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правничу допомогу підлягають відшкодуванню в сумі 10 000 ,00 грн., що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 17.10.2025 №, №, №, №.

Стягнути на корить товариства з обмеженою відповідальність "АВІС-АКВА" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати зі сплати судового збору у розмірі 30 280 грн.

Стягнути на корить товариства з обмеженою відповідальність "АВІС-АКВА" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіс-Аква" (вул. Пирогово, м. Вінниця, буд. 150, )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. вінниця, )

Повний текст рішення виготовлено 18.02.2026.

Суддя Комар Павло Анатолійович