Справа № 380/4734/23
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа №380/4734/23

адміністративне провадження № К/990/13163/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року (головуючий суддя Крутько О.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року (головуючий суддя Довга О.І., судді: Глушко І.В., Запотічний І.І.) у справі № 380/4734/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, третя особа - Трускавецька міська рада Львівської області про визнання протиправним та скасування припису,

У С Т А Н О В И В

14 березня 2023 ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації (далі також відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати припис Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації за № 16-2222/0/2-22 від 22 вересня 2022 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано припис Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації за № 16-2222/0/2-22 від 22 вересня 2022 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 380/4734/23 залишено без змін.

15 березня 2024 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, через систему «Електронний суд», надійшла касаційна скарга відповідача на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з суду першої інстанції.

28 травня 2024 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

IІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є законним власником будівлі № АДРЕСА_1 в м. Трускавець Львівської області, яка розташована на земельній ділянці загальною площею - 0,1602 га, кадастровий номер :01:011:0029, та власником зазначеної земельної ділянки.

Позивачем як замовником та власником об`єкта будівництва, відповідно до норм чинного законодавства України, отримано вихідні дані; розроблено, затверджено проектну документацію та проведено її експертизу; отримано дозвіл на початок виконання будівельних робіт на об`єкті: «Нове будівництво готелю по АДРЕСА_1 в м. Трускавець Львівської області».

Позивач покликається на відповіді Міністерства культури та інформаційної політики України (далі також МКІП) від 19 січня 2023 року за № 08/35/8-23 та від 02 лютого 2023 року за № 08/35/17-23 та зазначає, що будівля по АДРЕСА_1 у м. Трускавець Львівської області - Вілла «Ягуся» - XIX ст. - охоронний номер 537 - м, не занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а подання від Львівської обласної ради щодо занесення зазначеної будівлі до Державного реєстру нерухомих пам`яток України не надходило.

Також позивач звертає увагу, що із відповідей ЛОДА, МКІП та Дрогобицького МЕТІ та ЕО на адвокатські запити вбачається, що відсутні будь - які письмові докази складання на об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: Львівська обл., АДРЕСА_1, передбаченої законодавством облікової документації (паспорт пам`ятки архітектури місцевого значення, тощо), яка повинна включати повний перелік наведених документів, а також відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт фіксації та визначення історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності цього об`єкту, а отже, вбачається недотримання процедури та не включення вказаного об`єкту до переліку пам`яток архітектури місцевого значення Львівської області.

Позивач стверджує, що огляд містобудівної ситуації за адресою: Львівська обл., АДРЕСА_1, проводився без повідомлення та відома власника земельної ділянки та замовника будівництва - гр. ОСОБА_1 , а також у відсутності позивача або ж його уповноваженого представника. Натомість про проведення такого огляду позивач дізнався лише 04 жовтня 2022 року після отримання оскаржуваного припису засобами поштового зв`язку.

Відповідач в свою чергу зазначає, що на виконання вимог статті 30 Закону України 8 червня 2000 року № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі також Закон № 1805-III), за результатами проведеного працівниками Управління охорони об`єктів культурної спадщини Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації візуального обстеження містобудівної ситуації за адресою: Львівська обл., Дрогобицький район, м. Трускавець, АДРЕСА_1, замовнику будівництва було надіслано припис від 22 вересня 2022 року № 16-2222/0/2-22 про припинення проведення будівельних робіт на об`єкті: «Нове будівництво готелю по АДРЕСА_1 в м. Трускавець Львівської області», що ведеться в межах території пам`ятки архітектури місцевого значення - Вілла «Ягуся» XIX ст. - охоронний № 537-м (внесена до переліку пам`яток архітектури рішенням Львівського облвиконкому № 130 від 26 лютого 1980 року), розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В результаті обстеження встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 у м. Трускавці знаходиться фактично в межах території пам`ятки архітектури місцевого значення Вілла «Ягуся», XIX ст. - охоронний № 537-м, що внесена до переліку пам`яток архітектури рішенням Львівського облвиконкому № 130 від 26 лютого 1980 року і розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер ділянки :01:011:0029).

Акцентує увагу на тому, що на земельній ділянці на АДРЕСА_1 зафіксовано облаштування будівельного майданчика: поблизу існуючої будівлі вілли XIX ст., розташований баштовий кран, ведеться влаштування фундаментів та стін першого поверху будинку з монолітного бетону із застосуванням опалубки та збірних конструкцій, порушений благоустрій та демонтовано частину ділянки огорожі пам`ятки. Будівельні конструкції об`єкта нового будівництва влаштовуються впритул до пам`ятки архітектури Вілла «Ягуся», на території пам`ятки заскладовані будівельні матеріали та допоміжні конструкції. На момент проведення обстеження на об`єкті будівництва проводились будівельні роботи: працювали робітники, працювала будівельна техніка. Відстань від будівельного майданчика до прилеглої житлової забудови за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 становить не більше 5,0 м. Розвантаження будівельного розчину ведеться з прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2. Стріла баштового крану під час робіт проходить над дахом житлового будинку на АДРЕСА_2 . Візуальним обстеженням встановлено, що будівництво ведеться фактично на території пам`ятки архітектури місцевого значення XIX ст. Вілла «Ягуся», охоронний № 537-м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Будинок, що будується, примикає безпосередньо до пам`ятки архітектури, а отже будівництво має безпосередній вплив на стан пам`ятки та призведе до зміни її архітектури.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 серпня 2019 року між гр. ОСОБА_2 з однієї сторони, та гр. ОСОБА_1 з другої сторони підписано договір купівлі - продажу будівлі, а саме - будівлі АДРЕСА_1 , розташованій на земельній ділянці загальною площею - 0,1602 га, кадастровий номер :01:011:0029 (п. 1.2. Договору), що підтверджується копією відповідного договору купівлі - продажу від 16 серпня 2019 року за № 833.

Право власності гр. ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (РНОНМ: 115) № 15 по АДРЕСА_1 , підтверджується інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 серпня 2019 року за № 177837646.

16 серпня 2019 року між гр. ОСОБА_2 з однієї сторони та гр. ОСОБА_1 з другої сторони підписано договір купівлі - продажу земельної ділянки, яка згідно п. 1.2. Договору має наступні характеристики: загальна площа 0,1602 га., кадастровий номер земельної ділянки - :01:011:0029, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення (03.08) для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, що підтверджується змістом копії відповідного договору купівлі - продажу земельної ділянки від 16 серпня 2019 року за № 834.

Право власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку (РНОНМ: 115) загальною площею 0,1602 га кадастровий номер :01:011:0029 підтверджується інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 серпня 2019 року за № 177838781.

27 лютого 2020 року наказом Управління містобудування, архітектури та землекористування Трускавецької міської ради за № 7 затверджено Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва: Нове будівництво готелю, АДРЕСА_15, 15А м. Трускавець, Львівської області, згідно додатку № 1 до цього Наказу.

Згідно із абзацом 3 частини 3 Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва - Нове будівництво готелю по АДРЕСА_1 в м. Трускавець, які затверджені наказом № 7 від 27 лютого 2020 року, цільове та функціональне призначення земельної ділянки відповідає затвердженій містобудівній документації «План зонування території міста Трускавця (зонінг)», затвердженого рішенням Трускавецької міської ради № 693 від 12 жовтня 2017 року.

07 жовтня 2020 року ДП «Західний експертно - технічний центр держпраці» надав Експертний звіт (позитивний) за № 714.5408.20/6019 щодо розгляду проектної документації на будівництво в частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва за робочим проектом «Нове будівництво готелю АДРЕСА_1 А м. Трускавець Львівської області».

14 грудня 2020 року відділом ДАБК Трускавецької міської ради зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт за № ЛВ11, що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

28 грудня 2022 року Філією ДП «Укрдержбудекспертиза» у Львівській області підготовлено Експертну оцінку щодо розгляду генерального плану об`єкта будівництва «Нове будівництво готелю АДРЕСА_1 А м. Трускавець Львівської області» в частині дотримання протипожежних відстаней до існуючої забудови, відповідно до якої проект «Нове будівництво готелю АДРЕСА_1 А м. Трускавець Львівської області» в частині дотримання протипожежних відстаней, відповідає ДБН Б.2.2-12:2019.

Працівниками Управління охорони об`єктів культурної спадщини Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації 02 вересня 2022 року проведено візуальне обстеження містобудівної ситуації за адресою: Львівська обл., Дрогобицький район, АДРЕСА_1-А.

За результатами обстеження складено акт візуального обстеження містобудівної ситуації на АДРЕСА_1 у м. Трускавці Дрогобицького району Львівської області від 02 вересня 2022 року.

За змістом акта при проведенні обстеження встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 у м. Трускавці знаходиться фактично в межах території пам`ятки архітектури місцевого значення Вілла «Ягуся», XIX ст. - охоронний № 537-м, що внесена до переліку пам`яток архітектури рішенням Львівського облвиконкому № 130 від 26 лютого 1980 року і розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер ділянки :01:011:0029).

На земельній ділянці на АДРЕСА_1 зафіксовано облаштування будівельного майданчика: поблизу існуючої будівлі Вілли XIX ст. розташований баштовий кран, ведеться влаштування фундаментів та стін першого поверху будинку з монолітного бетону із застосуванням опалубки та збірних конструкцій, порушений благоустрій та демонтовано частину ділянки огорожі пам`ятки. Будівельні конструкції об`єкта нового будівництва влаштовуються впритул до пам`ятки архітектури Вілла «Ягуся», на території пам`ятки заскладовані будівельні матеріали та допоміжні конструкції. На момент проведення обстеження на об`єкті будівництва проводились будівельні роботи: працювали робітники, працювала будівельна техніка. Відстань від будівельного майданчика до прилеглої житлової забудови за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 становить не більше 5,0 м. Розвантаження будівельного розчину ведеться з прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2. Стріла баштового крану під час робіт проходить над дахом житлового будинку на АДРЕСА_2. Будинок, що будується, примикає безпосередньо до пам`ятки архітектури, а отже, будівництво має безпосередній вплив на стан пам`ятки та призведе до зміни її архітектури.

Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, покликаючись на визначені у пункті 14 частини першої статті 6 Закону № 1805-III повноваження, внесено гр. ОСОБА_1 припис від 22 вересня 2022 року № 16-2222/0/2-22 про припинення проведення будівельних робіт на об`єкті: «Нове будівництво готелю по АДРЕСА_1 в м. Трускавець Львівської області», що ведеться в межах території пам`ятки архітектури місцевого значення Вілла «Ягуся» XIX ст. - охоронний № 537-м (включена до переліку пам`яток архітектури рішенням Львівського облвиконкому № 130 від 26 лютого 1980 року), розташована за адресою: Львівська обл., Дрогобицький район, АДРЕСА_1.

За змістом припису будівельні роботи на об`єкті: «Нове будівництво готелю по АДРЕСА_1 в м. Трускавець Львівської області» ведуться в межах території пам`ятки архітектури місцевого значення Вілла «Ягуся», XІX ст. - охоронний № 537-м з порушенням вимог частини 2 статті 32 Закону № 1805-III, без відповідних погоджень та дозволів органу охорони культурної спадщини.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що припис Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації від 22 вересня 2022 року № 16-2222/0/2-22 винесено необґрунтовано та неправомірно.

За позицією судів попередніх інстанцій, виходячи з норм Закону № 1805-III правовий статус та режим пам`ятки, відповідно, виникає та поширюється на об`єкт з моменту внесення його до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Судами попередніх інстанцій акцентовано увагу на тому, що будь-які письмові докази складання на об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: Львівська обл., АДРЕСА_1, передбаченої законодавством облікової документації, яка повинна включати повний перелік наведених документів відсутні.

Також відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт фіксації та визначення історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності цього об`єкту.

З огляду на зазначене, суди зазначили, що не було дотримано процедуру та не включено об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: Львівська обл., АДРЕСА_1, до переліку пам`яток архітектури місцевого значення Львівської області.

Водночас судами зауважено, що об`єкт нерухомості - Вілла «Ягуся» XIX ст., яка розташована за адресою Львівська обл., Дрогобицький район, АДРЕСА_1 не є об`єктом реконструкції, перепланування, тощо.

Під час обстеження містобудівної ситуації не було встановлено проведення будівельних робіт на цьому об`єкті.

Суди наголосили, що акт обстеження містить лише інформацію про облаштування будівельного майданчика поблизу існуючої будівлі вілли та розміщення будівельних матеріалів на території біля цього об`єкта. Проте не зазначено у який спосіб працівники департаменту встановили, що проведення будівельних робіт відповідно до проекту «Нове будівництво готелю АДРЕСА_1 А м. Трускавець Львівської області» може спричинити загрозу об`єкту нерухомості: Вілла «Ягуся» XIX ст., яка розташована за адресою Львівська обл., Дрогобицький район, АДРЕСА_1. Належні докази на підтвердження таких доводів відповідача до матеріалів справи не долучено.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначив, що пам`ятка архітектури місцевого значення Вілла «Ягуся» ХІХ сторіччя - охоронний № 537-м (внесена до переліку пам`яток архітектури рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 26 лютого 1980 за № 130 «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають визначну наукову, історичну, містобудівну та художню цінність»), тобто до набрання чинності Законом № 1805-III.

Акцентує увагу на тому, що Вілла «Ягуся» включена в списки, які є додатком до вказаного рішення № 130 від 26 лютого 1980 року.

Вважає недоречними доводи представника позивача проте, що жодна норма Закону Української РСР від 13 липня 1978 року № 3600-IX «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» (далі також Закон № 3600-IX) не містила положення, що у випадку незатвердження/погодження (а лише включення) до відповідного переліку Радою Міністрів УРСР, такі об`єкти автоматично стають пам`ятками культури місцевого значення, оскільки таке твердження міститься в чинному Законі № 1805-III.

Так, відповідно до пункту 3 розділу Х Прикінцеві положення Закону № 1805-III об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

З покликанням на лист МКІП від 19 січня 2023 року № 08/35/8-23 зазначає, що Вілла «Ягуся» не занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України але перебуває на обліку як пам`ятка архітектури місцевого значення і відповідно до абзацу 6 статті 1 зазначеного Закону є пам`яткою.

Стверджує, що чинне законодавство в сфері охорони культурної спадщини не передбачає необхідності доведення підстав прийняття рішень про взяття на державний облік пам`яток, що були прийняті відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом № 1805-III.

Водночас покликається на Порядок обліку об`єктів культурної спадщини № 158 від 11 березня 2013 року, за змістом якого такі пам`ятки за категорією місцевого значення беруться під охорону виключно шляхом прийняття рішення Мінкультури про занесення їх до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Скаржник зазначає, що візуальним обстеженням встановлено будівництво фактично на території пам`ятки архітектури місцевого значення Вілла «Ягуся», охоронний № 537. Будинок, що будується, примикає безпосередньо до пам`ятки архітектури, а отже будівництво має безпосередній вплив на стан пам`ятки та призведе до зміни її архітектури.

Зауважує, що 27 лютого 2020 року Управлінням містобудування, архітектури та землекористування Трускавецької міської ради ОСОБА_1 видано містобудівні та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво готелю по АДРЕСА_1, м. Трускавець Львівської області», затверджені наказом № 7 від 27 лютого 2020 року, у яких в порушення абзацу 2 п.13.1.4 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» та Закону України «Про охорону культурної спадщини», відсутні містобудівні обмеження у виді зон охорони навколо будинків споруд-пам`яток культурної спадщини при проектуванні нових будівель і споруд, а червоні лінії по АДРЕСА_15 становлять -15 м.

З покликанням на правові позиції Верховного Суду, сформовані у постановах від 18 січня 2023 року у справі № 826/10888/18, від 02 травня 2023 року у справі № 460/1864/20, від 08 березня 2023 року у справі № 640/28045/20, від 21 листопада 2019 року у справі № 813/1091/18 зазначає про відсутність у суду спеціальних знань для встановлення факту відповідності чи невідповідності будівлі критеріям для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх законними та обґрунтованими.

З покликанням на правові позиції Верховного Суду, сформовані у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 916/2066/15 зазначає, що правовий статус та режим пам`ятки, відповідно, виникає та поширюється на об`єкт з моменту внесення його до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Також з покликання на вимоги Положення про охорону та використання пам`яток історії та культури, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 16 вересня 1982 року № 865 (далі також Положення № 865) та Інструкції про порядок обліку, забезпечення схоронності, утримання, використання та реставрації нерухомих пам`яток історії та культури, затвердженої наказом Міністерства культури СРСР від 13 травня 1986 року № 203 (далі Інструкція № 203), зазначає про відсутність доказів складання облікової документації, а також будь-яких документів, які б підтверджували факт фіксації та визначення історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності цього об`єкту.

Акцентує увагу на тому, що позивачем відповідно до норм чинного законодавства України отримано вихідні дані; розроблено, затверджено проектну документацію та проведено її експертизу; отримано дозвіл на початок виконання будівельних робіт, тобто виконано всі вимоги, передбачені Законом.

Наголошує на тому, що рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 26 лютого 1980 року № 130 на виконання вимог Закону № 3600-IX не затверджувався список - перелік саме пам`яток місцевого значення, а подався список на погодження переліку споруд Львівської області для включення в списки пам`яток архітектури УРСР, який підлягав затвердженню Радою міністрів УРСР.

Наполягає на тому, що стаття 17 Закону № 3600-IX чітко наголошує на тому, що має бути самостійне рішення про затвердження переліку пам`яток місцевого значення.

З покликанням на висновки експерта № 10 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи за заявою адвоката В.Медвідь від 12 червня 2023 року, станом на дату придбання земельної ділянки та будинку, останній втратив будь-які ознаки своєї автентичності в результаті реконструкцій проведених у 1986 та 2005 роках, ще до набуття права власті на зазначений об`єкт.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 11 Конституції України передбачено, що Держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

За змістом частини четвертої, п`ятої статті 54 Основного Закону України культурна спадщина охороняється законом.

Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

У пункту 72 постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 826/15864/17 судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зауважено, що збереження об`єктів культурної спадщини та їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їхньому руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема, у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, є одним із головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон № 1805-III, у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

В статті 1 Закону № 1805-III наведено визначення термінів, серед яких ті, що стосуються спірних правовідносин:

культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;

об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини;

предмет охорони об`єкта культурної спадщини - характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою;

зони охорони пам`ятки, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території (далі - зони охорони) - встановлювані навколо території пам`ятки, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

За змістом частини першої статті 3 Закону № 1805-III до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать, серед іншого, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону 1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, серед іншого:

1) здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини;

6) забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження;

14) видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них.

Статтею 30 Закону № 1805-III передбачено, що органи охорони культурної спадщини зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці або порушує законодавство, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини. Приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.

Отже, під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади керуються у своїй діяльності приписами спеціального закону, а саме - Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження об`єкта культурної спадщини.

Тотожний правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 травня 2023 року у справі № 380/9773/21.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 04.09.2020 за № 745/0/5-20 затверджено Положення про департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації (Положення).

Відповідно до пункту 1.3 Положення Департамент є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Львівській області, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, власні бланки.

Пунктом 2.8. розділу 2 Положення передбачено, що основними завданнями Департаменту є здійснення контролю за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини», інших нормативно - правових актів про охорону культурної спадщини та території області.

Відповідно до розділу 3 Положення, Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень виконує такі завдання: п. 3.16. надає дозволи на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини; п. 3.17. видає розпорядження та приписи щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях і в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм і проектів, передбачених чинним законодавством України у сфері охорони культурної спадщини дозволів, або з відхиленням від них.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, покликаючись на визначені у пункті 14 частини першої статті 6 Закону № 1805-III повноваження, внесено гр. ОСОБА_1 припис від 22 вересня 2022 року № 16-2222/0/2-22 про припинення проведення будівельних робіт на об`єкті: «Нове будівництво готелю по АДРЕСА_1 в м. Трускавець Львівської області», що ведеться в межах території пам`ятки архітектури місцевого значення Вілла «Ягуся» XIX ст. - охоронний № 537-м (включена до переліку пам`яток архітектури рішенням Львівського облвиконкому № 130 від 26.02.1980), розташована за адресою: Львівська обл., Дрогобицький район, АДРЕСА_1.

За змістом припису будівельні роботи на об`єкті: «Нове будівництво готелю по АДРЕСА_1 в м. Трускавець Львівської області» ведуться в межах території пам`ятки архітектури місцевого значення Вілла «Ягуся», XІX ст. - охоронний № 537-м з порушенням вимог частини 2 статті 32 Закону № 1805-III, без відповідних погоджень та дозволів органу охорони культурної спадщини.

Зобов`язано надати пояснення по суті викладених у пункті 1 припису фактів порушення законодавства про охорону культурної спадщини.

Позивач та суди попередніх інстанцій акцентують увагу на тому, що спірний припис винесено відповідачем за результатами візуального обстеження.

Проте колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 23 травня 2023 року у справі № 380/9773/21 щодо тотожних доводів зазначав: « п 64. …приймаючи оскаржуваний припис, Управлінням виконувалися повноваження щодо дотримання законодавства про охорону культурної спадщини та вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання пам`ятки, здійснювався огляд пам`ятки архітектури та перевірка належного утримання та використання пам`ятки архітектури, шляхом проведення візуального огляду та перевірки електронної бази даних, а не проводилась перевірка господарської діяльності позивача.

65. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 823/1154/18, від 13 березня 2019 року у справі № 826/11708/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 826/12524/18 та від 14 лютого 2023 року у справі № 640/22377/18.».

Також зазначений висновок щодо застосування норми права у наближених правовідносинах підтримано у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у справі № 380/13557/21 та застосовувався судами неодноразово.

Отже, при прийнятті спірного припису відповідач виходив з того, що Вілла «Ягуся» XIX ст. - охоронний № 537-м, яка розташована за адресою Львівська обл., Дрогобицький район, АДРЕСА_1 внесена до переліку пам`яток архітектури рішенням Львівського облвиконкому № 130 від 26 лютого 1980 року.

Згідно пункту 1 зазначеного рішення від 26 лютого 1980 року за № 130 вирішено: погодити перелік споруд Львівської області, що мають визначну наукову, історичну, містобудівну і художню цінність, рекомендованих Держбудом УРСР для включення в списки пам`яток архітектури УРСР, що охороняються державою, і просити Раду Міністрів УРСР затвердити ці списки згідно з додатком. У переліку додатку до рішення зазначена у тому числі - Вілла ХІХ ст. за адресою АДРЕСА_14 м. Трускавець.

Судами попередніх інстанцій зауважено, що Державний архів Львівської області листом від 21 лютого 2023 року за № 32-22/0/23 повідомив відповідача про те, що у документах Львівської обласної ради та її виконавчого комітету за 1980 - 1981 роки відомостей про затвердження Радою Міністрів УРСР переліку споруд, що мають значну наукову, історичну, містобудівельну і художню цінність згідно рішення Львівського облвиконкому від 26 лютого 1980 року за № 130 не виявлено.

За змістом відповіді Державного архіву Львівської області 14 грудня 2022 року за № 3059/01-22.01 супроводжуючі документи, які стали підставою для прийняття рішення Львівської обласної Ради народних депутатів від 26 лютого 1980 року за № 130 та облікова карта на пам`ятку архітектури місцевого значення Вілла «Ягуся» за адресою: м. Трускавець, АДРЕСА_1 на зберігання у Державний архів Львівської області не надходили.

За змістом відповіді КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 07 лютого 2023 року № 2147 в матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Львівська обл., АДРЕСА_1 не міститься жодних документів про включення даного об`єкту до переліку пам`яток архітектури місцевого значення або будь - яких інших рівнів.

Також судами попередніх інстанцій зазначено, що за змістом відповіді Міністерства культури та інформаційної політики України (далі МКІП) (лист від 19 січня 2023 року за № 08/35/8-23) станом на 05 січня 2023 року будівля по АДРЕСА_1 у м. Трускавець Львівської області - Вілла «Ягуся», XIX ст., охоронний № 537-м не занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, але перебуває на обліку як пам`ятка архітектури місцевого значення (згідно рішення Львівської обласної ради від 26 лютого 1980 року № 130) і відповідно до абзацу 6 статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є пам`яткою. Разом з тим, вказано, що інформація про затвердження Радою Міністрів УРСР списків споруд Львівської області, що мають визначну наукову, історичну, містобудівну і художню цінність згідно рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 26 лютого 1980 року № 130 у МКІП відсутня.

Як зазначалося вище, згідно із абзацом 6 статті 1 Закону № 1805-ІІІ пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відтак, абзац 6 статті 1 Закону № 1805-ІІІ визначає два випадки визначення об`єкта пам`яткою культурної спадщини: об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено та не оспорюється сторонами, що спірний об`єкт на час спірних правовідносин не занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Щодо взяття об`єкту культурної спадщини на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, колегія суддів зазначає таке.

За змістом статті 16 Закону Української РСР від 13.07.1978 № 3600-ІХ «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» встановлено, що пам`ятки історії та культури, незалежно від того, в чиїй власності вони перебувають, підлягають державному облікові.

Відповідно до Закону СРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» державний облік пам`яток історії та культури здійснювався в порядку, який визначається Радою Міністрів СРСР.

На підставі Закону СРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» та Положення про охорону та використання пам`яток історії та культури, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 16.09.1982 року № 865, наказом Міністерства культури СРСР від 13.05.1986 року було затверджено Інструкцію про порядок обліку, забезпечення схоронності, утримання, використання та реставрації нерухомих пам`яток історії та культури.

Відповідно до пункту 13 Положення про охорону та використання пам`яток історії та культури, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 16.09.1982 № 865, державний облік пам`яток історії та культури включає виявлення та обстеження пам`яток, визначення їх історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності, фіксацію та вивчення, складання облікових документів, ведення державних переліків нерухомих пам`яток.

Порядок державного обліку пам`яток історії та культури і форми облікових документів встановлюються Міністерством культури СРСР або Головним архівним управлінням при Раді Міністрів СРСР в залежності від виду пам`яток.

Пунктами 3.3, 9, 20 Інструкції про порядок обліку, забезпечення схоронності, утримання, використання та реставрації нерухомих пам`яток історії та культури, затвердженої наказом Міністерства культури СРСР від 13.05.1986 № 203, встановлено порядок, за яким об`єкт, що становить історичну, наукову, художню або іншу культурну цінність, визнається пам`яткою історії та культури шляхом включення його у відповідний державний перелік нерухомих пам`яток історії та культури в залежності від виду та категорії охорони пам`ятки.

Приналежність нерухомої пам`ятки історії та культури до відповідного виду та категорії визначається при складанні документів державного обліку пам`яток та встановлюється при затвердженні відповідного державного переліку нерухомих пам`яток історії та культури. Державний облік пам`яток історії та культури включає: виявлення, дослідження пам`яток, визначення їх історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності, фіксацію та вивчення, складання облікової документації, ведення державних переліків нерухомих пам`яток.

Відповідно до пунктів 10, 15, 16 Інструкції про порядок обліку, забезпечення схоронності, утримання, використання та реставрації нерухомих пам`яток історії та культури, затвердженої наказом Міністерства культури СРСР від 13.05.1986 № 203, на кожну нерухому пам`ятку та щойно виявлений об`єкт, що становить історичну, наукову, художню або іншу культурну цінність, складається облікова картка, що містить відомості про місцезнаходження, датування, характер сучасного використання, ступінь збереження пам`ятки або щойно виявленого об`єкту, наявність наукової документації, місце її зберігання, короткий опис та ілюстративний матеріал (за формою, встановленою у додатку № 3), На кожну нерухому пам`ятку складається паспорт, який є обліковим документом, що містить суму наукових відомостей і фактичних даних, що характеризують історію пам`ятки і її сучасний стан, місцезнаходження в навколишньому середовищі, оцінку історичного, наукового, художнього або іншого культурного значення, відомості про її територію, пов`язані з нею споруди, сади, парки, перебуваючі в ній твори мистецтва, предмети, що становлять культурну цінність, про зони охорони, а також про основні історико-архітектурні та бібліографічні матеріали. В паспорті зазначається категорія охорони та вид пам`ятки з посиланням на затверджуючий документ (за формою, встановленою у додатку № 4), Документи державного обліку пам`яток історії та культури, в тому числі виключених з державних переліків пам`яток, підлягають обов`язковому постійному зберіганню у відповідних центрах наукової документації державних органів охорони пам`яток (додаток № 1), Додатком 1 до вказаної Інструкції встановлено перелік обов`язкової документації, що супроводжує державний облік пам`яток, яка складається в кількох екземплярах та підлягає зберіганню в державних органах охорони пам`яток історії та культури; у цьому переліку серед іншого зазначено: оригінал та копії державних переліків нерухомих пам`яток історії та культури місцевого значення, облікові картки пам`яток, паспорти пам`яток, картки негативних фондів, картки обмірних фондів, бібліографія, охоронно-орендні договори, охоронні договори та охоронні зобов`язання, акти технічного стану пам`яток, інвентарні описи цінних фрагментів фасадів та інтер`єрів пам`яток, карти-схеми розташування пам`яток, історико-архітектурні опорні плани, плани зон охорони, фотодокументація, обмірні креслення, графічні замальовки, акварелі, наукові звіти про проведення дослідних і ремонтно-реставраційних робіт на пам`ятках.

За висновком судів попередніх інстанцій, законодавством Української РСР було регламентовано чітку і послідовну процедуру включення об`єкту до державного переліку нерухомих пам`яток історії та культури, яка складається з таких обов`язкових етапів: 1) виявлення пам`ятки; 2) визначення її історичної, наукової, художньої або іншої культурної цінності; 3) фіксація та вивчення; 4) складання повного переліку державної облікової документації (в тому числі, облікових карток, паспортів, карток негативних та обмірних фондів, актів технічного стану пам`яток, інвентарних описів цінних фрагментів фасадів та інтер`єрів пам`яток, карт-схем розташування пам`яток, історико-архітектурних опорних планів, планів зон охорони, фотодокументації, обмірних креслень, графічних замальовок, наукових звітів про проведення дослідних і ремонтно-реставраційних робіт на пам`ятках, тощо), виключно при складанні якої визначалась приналежність нерухомої пам`ятки історії та культури до відповідного виду та категорії; 5) включення об`єкту у відповідний державний перелік нерухомих пам`яток історії та культури в залежності від виду та категорії охорони пам`ятки.

Колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо процедури включення об`єкту до державного переліку нерухомих пам`яток історії та культури.

Проте зауважує, що судами попередніх інстанцій не враховано норми матеріального права, а саме пункт 3 розділу Х Прикінцеві Положення Закону № 1805-III, за змістом якого об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

За змістом статті 17 Закону № 3600-ІХ переліки пам`яток історії та культури республіканського значення затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів. Виключення об`єктів з переліків пам`яток республіканського і місцевого значення допускається лише з дозволу Ради Міністрів Української РСР.

Внесення об`єктів у переліки пам`яток історії та культури і виключення з них провадяться за поданням спеціально уповноважених державних органів охорони пам`яток історії та культури.

Верховний Суд зауважує, що рішенням Виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 130 від 26 лютого 1980 року «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають визначну наукову, історичну, містобудівельну і художню цінність» доповнено список пам`яток містобудування і архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави об`єктом нерухомого майна - Вілла «Ягуся» ХІХ ст., що знаходиться у м. Трускавець на АДРЕСА_1.

Зазначене рішення прийнято суб`єктом владних повноважень, визначеним статтею 17 Закону № 3600-ІХ , на виконання постанови Ради Міністрів Української РСР № 442 від 6 вересня 1979 року п.2 «Про доповнення списку пам`яток містобудування і архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави» і пропозиції Держбуду від 26.12.79 № 1-52/1246.

Рішення № 130 від 26 лютого 1980 року є чинним і зазначення за його змістом «погодити перелік» не змінює суті рішення «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають визначну наукову, історичну, містобудівельну і художню цінність».

Отже, суди попередніх інстанцій повно встановили обставини справи, проте не застосували норми пункт 3 розділу Х Прикінцеві Положення Закону № 1805-III, які підлягали застосуванню.

За такого правового регулювання, з огляду на правий статус нерухомого майна - Вілла «Ягуся» ХІХ ст. як пам`ятки архітектури, відповідач під час винесення спірного припису діяв у спосіб та в межах повноважень, визначних Законом України «Про охорону культурної спадщини» та Положення про департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації.

Щодо покликання позивача на висновок експерта № 10 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12 червня 2023 року про те, що станом на 16 серпня 2019 року об`єкт, щодо якого виникли спірні правовідносини, повністю втратив ознаки своєї автентичності, то колегія суддів зазначає таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Ці ж правові позиції були застосовані, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 755/11605/21, який наголосив й на тому, що Верховний Суд є судом права, а не факту.

Встановлення фактичних обставин справи та надання оцінки доказам належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій як судів факту, в той час, як до повноважень суду касаційної інстанції належить перевірка правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права.

З огляду на встановлені КАС України межі перегляду судом касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що вищезгадані правові позиції Верховного Суду є застосовними й під час розгляду справ у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зауважує, що судами попередніх інстанцій не надавалася оцінка висновку експерта № 10 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12 червня 2023 року. Своєю чергою, доводи позивача про втрату спірним об`єктом ознак своєї автентичності не охоплюються предметом спору.

Також колегія суддів критично оцінює покликання позивача та судів попередніх інстанцій на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі 916/2066/15, а також у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року у справі № 5011-48/950-2012 (3-66гс14), оскільки предмет спору, учасники спірних правовідносин, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин та їх правове регулювання є різними, це виключає подібність спірних правовідносин у цих справах зі справою, що переглядається.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи, але не застосували норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року у справі № 380/4734/23 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, третя особа - Трускавецька міська рада Львівської області про визнання протиправним та скасування припису відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Судді Верховного Суду С.М. Чиркін

Я.О. Берназюк

В.М. Шарапа