Справа № 420/18474/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/18474/25
Перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ДПС в Одеській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно від 28.09.2023 №2-1551-UA0074534, №2-1551-UA0074534, №2-1551-UA0074534;

- зобов`язати ГУ ДПС в Одеській області виключити об`єкт нерухомості, зареєстрований як гуртожиток, з реєстру об`єктів, які підлягають оподаткуванню і податком на нерухоме майно;

- стягнути з ГУ ДПС в Одеській області понесені судові витрати та витрати на надання правничої допомоги.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними, а позов підлягає задоволенню, оскільки нежитловий об`єкт не є об`єктом оподаткування згідно з пп. г п. 266.2 ст. 266 ПК України, адже спірні об`єкти є гуртожитками та не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 28.09.2023 №2-1551-UA0074534, №2-1551-UA0074534, №2-1551-UA0074534.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 087,82грн..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган приймаючи оскаржувані рішення діяв протиправно та з порушенням норм податкового законодавства, оскільки позивачем надано відповідні докази того, що спірні об`єкти є гуртожитками та не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, а тому на нього поширюються пільги передбачені пп.«г» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 28.09.2023р. ГУ ДПС в Одеській області було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу було визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно в сумі 135 978,38грн., а саме:

- нарахування за 2021 рік згідно податкового повідомлення-рішення (форма Ф) №2- 1551-UА0074534 від 28.09.2023 року та становить - 48 456,2грн. (основний платіж);

- нарахування за 2022 рік згідно податкового повідомлення-рішення (форма Ф) №2- 1551-UА0074534 від 28.09.2023 року та становить - 44 058,19грн. (основний платіж);

- нарахування за 2020 рік згідно податкового повідомлення-рішення (форма Ф) №2- 1551-UА0074534 від 28.09.2023 року та становить - 43 463,96грн. (основний платіж).

Об`єктом оподаткування визначено житлове приміщення по АДРЕСА_1 . Реєстровий номер об`єкта нерухомого майна: 237. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2024р., ОСОБА_1 належить на праві власності будівлі та споруди гуртожитку загальною площею 536,9кв.м., житловою площею - 181,7кв.м.

Згідно з технічним паспортом від 22.03.2019р., об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 визначений як гуртожиток.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2020, 2021, 2022 роки, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних рішень податкового органу, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями пп.266.1.1 п.266.1. ст.266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

У відповідності до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

У розумінні положень ст.30 ПК України, «податковою пільгою» є передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п.30.2 цієї статті.

Приписами п.266.2 ст.266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.

Згідно пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України зазначено: що не є об`єктом оподаткування: г) гуртожитки.

Відповідно до ст.127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

Згідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, гуртожитки віднесено до підрозділу 11 "Будівлі житлові" групи 113 "Гуртожитки", класу 1130 "Гуртожитки". Вказаний клас включає житлові будинки для колективного проживання, включаючи будинки для людей похилого віку та інвалідів, студентів, дітей та інших соціальних груп, наприклад, будинки для біженців, гуртожитки для робітників та службовців, гуртожитки для студентів та учнів - навчальних закладів, сирітські будинки, притулки для бездомних та т. ін.). Клас 1130 складається з підкласів 1130.1 "Гуртожитки для робітників та службовців", 1130.2 "Гуртожитки для студентів вищих навчальних закладів", 1130.3 "Гуртожитки для учнів навчальних закладів", 1130.4 "Будинки-інтернати для людей похилого віку та інвалідів", 1130.5 "Будинки дитини та сирітські будинки", 1130.6 "Будинки для біженців, притулки для бездомних", 1130.9 "Будинки для колективного проживання інші".

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що об`єкт нерухомості, відповідно до технічного паспорта, витягу з реєстру речових прав та класифікатора ДК 018-2000, має статус гуртожитку, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником будівлі та споруди гуртожитку, що розташований по АДРЕСА_1 , яке, відповідно до пп. «г» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування.

Враховуючи вказане, судова колегія вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 28.09.2023р. №2-1551-UA0074534, №2-1551-UA0074534, №2-1551-UA0074534, якими визначені податкове зобов`язання за 2020-2022р. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується тверджень апелянта про те, що позивач не звертався із заявою про звірку даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, то судова колегія вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки, по-перше, вказане є правом платника податків, а не обов`язком, а по-друге, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить дані щодо об`єкта оподаткування, відповідно до яких об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 визначений як гуртожиток.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко