Справа № 216/8791/25
Суддя: СКИБА М. М.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/8791/25
провадження 2-а/216/15/26
РІШЕННЯ

іменем України

19 лютого 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Скиби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Романової В.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом адвоката Морозова Вадима Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядового поліції Коник Анни Вікторівни, Департаменту патрульної поліції про оскаррження постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка Батіщева Морозова Н.О. через свого представника звернулась до суду із вказаним адміністративний позовом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка 24.11.2025 року близько 10 год. 50 хв., керувала транспортним засобом «MASERATI GHIBLI» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та була зупинена працівниками Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, внаслідок чого поліцейським, чоловіком було складено постанову відносно Батіщевої-Морозової Н.О.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6212152, підписана поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Коник Анною Вікторівною. Вищезазначену постанову серії ЕНА № 6212152 було складено за ч. 5 ст. 121 КУпАП, в постанові було зазначено наступне: Водій керував ТЗ обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 ПДР, правил користування ременями безпеки.

Позивач вважає, що вказані вище працівники поліції, які зупинили транспортний засіб, 24 листопада 2025 року, здійснили це безпідставно, порушили її права при розгляді справи, а саме не надали відео, не пояснили позивачу її права, відмовили в клопотанні про виклик адвоката, відмовили у розгляді справи в Управлінні патрульної поліції.

Позивач зазначає, що була пристебнута ременем безпеки, а відстебнула його для того, щоб дістати документи для працівника поліції.

Тому, позивач категорично не згідна з даною постановою і просить суд визнати такі дії не законними та скасувати постанову.

Ухвалою суду відкрито провадження у адміністративній справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача департамента патрульної поліці.

В зазначеному відзиві представник відповідача Департамента патрульної поліції зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1456 «Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану» встановлює механізм перевірки документів у осіб, дозволяє огляд транспортних засобів, багажу, вантажів, застосовується під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану.

Поняття та режим роботи блокпостів, обмежень руху в умовах воєнного стану регулюється Постановою КМУ від 29.12.2021 №1455, якою затверджено Порядок встановлення особливого режиму в`їзду/виїзду та обмеження свободи пересування і руху транспортних засобів у місцевостях, де введено воєнний стан.

Відповідач зазначає, що зупинка транспортного засобу та подальші дії поліцейських були правомірними. Оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський уповноважений зупинити транспортний засіб у разі порушення водієм ПДР, а керування без пристебнутого ременя безпеки є порушенням п.2.3 ПДР та підпадає під ч.5 ст.121 КУпАП. Окрім того, в умовах дії правового режиму воєнного стану перевірка документів в осіб та огляд транспортних засобів прямо врегульовані Порядком, затвердженим постановою КМУ №1456 від 29.12.2021, а питання особливого режиму пересування та руху транспортних засобів у місцевостях, де введено воєнний стан постановою КМУ №1455 від 29.12.2021.

До відзиву було додано відеодоказ з нагрудного відеореєстратора поліцейського.

Окрім того представник відповідача Департаменту патрульної поліції, зазначає, що доводи позивачки про нібито порушення її права на захист, відмову у виклику адвоката та нероз`яснення процесуальних прав не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними доказами, зазначає, що з відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, чітко вбачається, що позивачці не було відмовлено у праві на правову допомогу та під час розгляду справи на місці позивачка вільно здійснювала телефонний дзвінок адвокату та спілкувалася з ним, що свідчить про реальну, а не формальну можливість реалізації права на захист, гарантованого ст. 268 КУпАП та ст. 59 Конституції України.

Крім того, на зазначеному відеозаписі зафіксовано безпосередній розгляд справи про адміністративне правопорушення, у ході якого поліцейський роз`яснив позивачці всі її процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, у тому числі право на надання пояснень, подання клопотань, користування правовою допомогою та право на оскарження постанови.

Також представник відповідача Департаменту патрульної поліції зазначає, що в оригіналі постанови серії ЕНА №6212152 міститься відмітка про технічний засіб, за допомогою якого здійснювалася відеофіксація події, що повністю відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015. З огляду на наведене представник відповідача - Департаменту патрульної поліції просить відмовити у задоволенні позову.

До суду також надійшла відповідь на відзив від сторони позивача, в якому, зокрема, зазначено, що в оскаржуваній постанові вказано, що розгляд справи проводила поліцейський 2 взводу 3 роти батальйону 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Коник Анна Вікторівна, але, як визначається з відео, яке надало Управління патрульної поліції видно що, зупинку транспортного засобу, подальше спілкування та винесення постанови проводив судячи з голосу та з того як він представився, інспектор поліції чоловічої статі. Відео з нагрудної камери поліцейської Коник Анни Вікторівни відсутні. Також зазнаено, що позивач просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. з відповідача- Департаменту патрульної поліції.

В судове засідання позивач та її пресдтавник не прибули, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не прибув, у відзиві просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Відповідач - поліцейський взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядова поліції Коник Анна Вікторівна в судове засідання не прибула, відзив на позовну заяву на подала.

Дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог із таких підстав.

Суд встановив, що 24.11.2025 поліцейським 2 взводу 3 роти батальйону 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Коник Анною Вікторівною винесено постанову серії ЕНА №6212152 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 .

У вищезазначеній постанові зазначено, що 24.11.2025 о 10 год. 50 хв. на трасі М30 958 км. водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «GHIBLI» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , обладнаним засобами пасивної безпеки та була не пристебнута ременем безпеки, чим порушила п. 2.3 «в» ПДР, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Позивач заперечує факт вчинення нею правопорушення.

Зазначена постанова є предметом оскарження у даній адміністративній справі.

Статтями 8, 18, 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, які регламентують діяльність поліції.

Виходячи із положень ст. ст. 32, 35 цього Закону, п. п. 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, поліцейський може зупиняти транспортні засоби, серед іншого, у разі якщо водій порушив Правила, при цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинки ним транспортного засобу, а водій на вимогу працівника поліції повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1. Правил, в тому числі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Пунктом 1.9. Розділу 1 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3 «в» ПДР , для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна вказана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо.

Частиною 1 статті 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1-129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Розділом ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 (далі - Інструкція), визначено порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Так, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу III Інструкції).

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП (пункт 4 розділу ІІІ Інструкції).

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що під час провадження у справі про адміністративні правопорушення уповноваженими на їх розгляд органами та посадовими особами такі особи повинні діяти лише за процедурою, встановленою КУпАП та іншими Законами України. Безумовне дотримання таких процедур є запорукою забезпечення прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення та дотримання останніми процедури розгляду ними справ.

Як вбачається із доданогодо відзиву відеозапису, працівником поліції не дотримано принципів законності, змагальності, оскільки працівником поліції просто повідомлено особі, відносно якої розглядалася справа, що їй зараз буде винесено постанову, роз`яснено її права. Фактично, розгляд справи органом поліції проведений в одностороньому порядку. Таким чином органом поліції порушено й право на захист позивача, оскільки розгляд справи фактично не відбувався, позивачу не надавали слово для пояснень, вона була позбавлений можливості надати свої заперечення на доводи та докази поліцейського. Окрім того, під час спілкування з представником позивача по телефону, який повідомив про необхідність надання доказів та те, що позивач буде подавати клопотання про закриття справи, працівник поліції повідомляє що справа вже розглянута. Тобто постанову винесено без надання позивачу можливості реалізації її права на захист, можливості надання пояснень та заперечень.

Згідно ст. 283 КУпАП Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову.

Як вбачаєть з наданого відповідачем відеозапису, розгляд справи про адміністартивне правопорушення здійснював працівник патрульної поліції чоловічої статі, разом з тим оскаржувана постанова складена поліцейським патрульної поліції Коник А.В., тобто не тією особою, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення, таким чином слід дійти висновку, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Так, згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суб`єктом владних повноважень не надано доказів дотримання ним процедури розгляду справи, дотримання принципів законності, змагальності, права на захист, а за приписами ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що суб`єкт владних повноважень допустив порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП відносно позивача, а тому оскаржувану постанову не можна визнати правомірною.

Доводи відзиву на позовну заяву спростовуються наданим відповідачем же записом з бодікамери працівника патрульної поліції. Саме лише повідомленя особі про її права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення без надання реальної можливості їх реалізації не може свідчити про дотримання встановленої законом процедури.

Як вбачається із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення суб`єкта владних повноважень під час накладення адміністративного стягнення щодо позивача прийнято з порушенням вимог ст. 2 КАС України, тому оскаржувану постанову необхідно скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

У відповідності до п.5 ч.1 ст. 244 КАС України, при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач поніс витрати на сплату судового збору у сумі 484,48 гривень, а тому вказана сума підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 10000 грн. витрат на правову допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача до матеріалів справи додано: ордер на надання правничої (правової) допомоги та свідоцтво; договір про надання юридичних послуг від 25.11.2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Морозовим В.Ю.; додаток № 1 до Договору від 25.11.2025 року; акт наданих правничих послуг до договору про надання правничої допомоги від 25.11.2025 року; квитанція про сплату коштів у розмірі 10000 гривень.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в користь позивача, оскільки вважає, що їх розмір завищений та неспівмірний із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 №280/3242/19.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Судом враховується, що предметом розгляду справи є оскарження постанови про адміністративне правопорушення, яким на позивача накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., а тому заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правову допмогу в розмірі 10 000 грн., що більш ніж в 19 разів перевищує розмір накладеного на позивача оскаржуваною постановою адміністративного стягнення у вигляді штрафу є явно неспівмірним до предмету спору.

Враховуючи критерій розумності розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних робіт та наданих послуг, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, суд дійшов до висновку, що зазначені адвокатом вартість та обсяг виконаних послуг у розмірі 10000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, та такими, що суперечать принципу розумності, необхідності та пропорційності судових витрат.

Дослідивши на підставі наданих до суду доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, розмір гонорару, співмірність та пропорційність наданих послуг складності справи, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг, значенню справи для сторін, суд вважає обґрунтованими та таким, що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 244, 246, 255, 272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов адвоката Морозова Вадима Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядового поліції Коник Анни Вікторівни, Департаменту патрульної поліції про оскаррження постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 6212152 від 24.11.2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_3 ) до адміністративної відповідальності за ч. 5 статті 121 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із адміністративним позовом, що становить 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок та 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд.10;

Відповідач: ОСОБА_2 (поліцейський взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області), адреса: 49000, Дніпро, Троїцька площа, 2А.

Суддя М.М.СКИБА