Справа № 140/11865/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

18 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/11865/25
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 про залишення без розгляду адміністративного позову та клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без руху в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач1), військової частини НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 , відповідач2), військової частини НОМЕР_3 (далі в/ч НОМЕР_3 , відповідач3), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 , правонаступником якої є в/ч НОМЕР_1 , щодо не нарахування за період з 07.05.2022 по 02.10.2022 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_4 , нарахувати грошове забезпечення за період з 07.05.2022 по 02.10.2022 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо невиплати за період з 07.05.2022 по 02.10.2022 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

зобов`язати в/ч НОМЕР_2 виплатити грошове забезпечення за період з 07.05.2022 по 02.10.2022 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_3 щодо не нарахування та невиплати за період з 03.10.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

зобов`язати в/ч НОМЕР_3 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 03.10.2022 по 19.05.2023 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.32-33).

В/ч НОМЕР_2 , НОМЕР_3 у відзиві просили залишити без розгляду адміністративний позов, оскільки позивач пропустив визначений законом тримісячний строк звернення до суду та не навів поважних причин, які зумовили його пропуск (а.с.38-45, 51-55).

Одночасно із поданням відзиву на позовну заяву в/ч НОМЕР_1 подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позов поданий після закінчення строків для звернення до адміністративного суду, установлених спеціальним нормами процесуального закону (а.с.61-63).

Також в/ч НОМЕР_1 заявила клопотання про залишення позову без руху. Дане клопотання обґрунтоване тим, що позовні вимоги позивача явно виходять за межі правовідносин, що пов`язані зі статусом учасника бойових дій, отже за них потрібно сплачувати судовий збір (а.с.67-68).

Позивач заперечень на заявлені клопотання не подав.

Відповідно до частини третьої статті 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Отже, розгляд клопотань про залишення позову без розгляду та без руху за встановленим судом порядком проведено в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду та без руху з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Верховним Судом у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 викладена наступна правова позиція щодо застосування строків звернення до суду:

Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») (пп. 65.1 - 65.2 п. 65 постанови).

Отже, з 19.07.2022 строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати при звільненні, обмежений трьома місяцями з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.

Також, суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат) від 11.12.2025 №1-р/2025 (справа № 1-7/2024(337/24) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

При цьому, суд звертає увагу, що сам по собі факт ухвалення Конституційним Судом України рішення від 11.12.2025 № 1-р/2025 не змінює правової оцінки дотримання позивачем процесуальних строків за період, коли відповідна норма закону була чинною, та регулює спірні правовідносини з огляду на їх виникнення для прийняття згаданого рішення.

А тому суд зазначає, що спірні правовідносини за період з 07.05.2022 по 18.07.2022 виникли за старої редакції положень статті 233 КЗпП України, а тому не обмежуються будь-яким строком. А правовідносини за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 виникли за нової редакції положень статті 233 КЗпП України, а отже в даному випадку підлягає застосуванню тримісячний строк звернення до суду.

На переконання суду, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП України, слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

Водночас Верховний Суд у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 зауважив, що слід погодитися із висновком апеляційного суду про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Отже, аналіз встановлених обставин у справі з врахуванням правових висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, дає можливість суду дійти висновків про те, що строк звернення до суду пов`язаний безпосередньо із отриманням письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 07.05.2022 по 02.10.2022 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_4 , правонаступником якої є в/ч НОМЕР_1 , з 03.10.2022 по 25.05.2023 у в/ч НОМЕР_3 та перебував на грошовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_5 до 31.12.2022, з 26.05.2023 по 12.05.2025 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_6 . Тобто позивач безперервно проходив військову службу з 07.05.2022 по 12.05.2025.

Спір стосується виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704 під час проходження військової служби у період з 07.05.2022 по 19.05.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, в/ч НОМЕР_5 та НОМЕР_3 надали відповіді на запит представника позивача Савчин А.І. листами від 28.07.2025 №632/20/2075 та від 31.07.2025 №1759 2593 відповідно, тобто фактично про обсяг і характер виплачених сум грошового забезпечення за спірні періоди позивач дізнався після отримання таких відповідей.

Оскільки позивач про порушення своїх прав дізнався з листів відповідачів від 28.07.2025 №632/20/2075 та від 31.07.2025 №1759 2593, а тому звертаючись із даною позовною заявою до суду через систему «Електронний суд» 15.10.2025 не пропустив тримісячний строк звернення до суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для залишення позову без розгляду, з огляду на що у задоволенні відповідних клопотань відповідачів слід відмовити.

Вирішуючи заявлене в/ч НОМЕР_1 клопотання про залишення позовної заяви без руху, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому перевірка дотримання особою, яка звертається до суду, вимог статей 160, 161 КАС України здійснюється судом на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі.

За приписами частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до частини першої статті 4 Закону №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Разом з тим, згідно з пунктами 1, 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням військової частини НОМЕР_1 серії НОМЕР_7 . Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідачів, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті за період з 07.05.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, що визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

З огляду на те, що позовні вимоги стосуються стягнення грошового забезпечення під час проходження військової служби, яке є складовою реалізації прав позивача як військовослужбовця та учасника бойових дій, суд доходить висновку, що зазначений спір пов`язаний із захистом його прав та законних інтересів.

Відтак, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI ОСОБА_1 як учасник бойових дій звільняється від сплати судового збору за подання даного позову.

З огляду на викладене доводи відповідача1 про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору є помилковими.

Крім того, правовий висновок щодо звільнення від сплати від судового збору учасників бойових дій викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №567/79/23.

Суд також звертає увагу, що КАС України не містить положень, за якими відповідач суб`єкт владних повноважень може звернутися до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на наведене клопотання відповідача1 про залишення позовної заяви без руху є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 122, 123, 166, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 про залишення позову без розгляду та клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без руху відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення та не може бути оскаржена.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій