Справа № 240/23143/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/23143/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування і не виплати грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби з 01 березня 2023 року по грудень 2023 року, з 01 січня 2024 року по грудень 2024 року та з 01 січня 2025 року по 31 травня 2025 року, та при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби з 01 березня 2023 року по грудень 2023 року, з 01 січня 2024 року по грудень 2024 року та з 01 січня 2025 року по 31 травня 2025 року з врахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення при звільненні військовослужбовцю ОСОБА_1 із врахуванням періодів проходження ним військової служби за період проходження ним військової служби з 01 березня 2023 року по грудень 2023 року, з 01 січня 2024 року по грудень 2024 року та з 01 січня 2025 року по 31 травня 2025 року.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 періоди проходження ним військової служби за період проходження ним військової служби з 01 березня 2023 року по грудень 2023 року, з 01 січня 2024 року по грудень 2024 року та з 01 січня 2025 року по 31 травня 2025 року з врахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), одноразових додаткових видів грошового забезпечення, та при звільненні.

В обґрунтування позову вказує, що 18.10.2022 під час виконання бойового завдання у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 отримав міно-вибухову травму, був евакуйований і проходив лікування по 13.03.2023, що підтверджується Свідоцтвом про хворобу №487-п від 13.03.2023. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі № 240/22267/23, визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №6 від 06.01.2023 в частині самовільного залишення військової частини з 06 січня 2023 року. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 240/7845/24, визнаний протиправним та скасований наказ військової частини НОМЕР_3 №292 від 13.11.2023 щодо призупинення військової служби ОСОБА_1 та наказ військової частини НОМЕР_1 №331 від 21.11.2023 щодо виключення його із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 й виключення із усіх видів забезпечення, а також визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виведення ОСОБА_1 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 . Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та грошового забезпечення у період з 18.10.2022 по 15.03.2023. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 скласти, оформити належним чином та надати до військової частини НОМЕР_2 відомість доплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за час стаціонарного лікування у період з 18.10.2022 по 15.03.2023 включно та недоотриманого грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 на підставі наданих військовою частиною НОМЕР_1 відомостей виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за час лікування у період з 18.10.2022 по 15.03.2023 включно та недоотриманого грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення, враховуючи виплачені суми. Із виданих військовою частиною НОМЕР_1 довідок про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні вбачається, що в/ч НОМЕР_1 позивачу не нараховувала, а в/ч НОМЕР_2 не виплатила грошове забезпечення за періоди: з березня 2023 року по грудень 2023 року, весь 2024 рік та по травень (включно) 2025 рік. Таку бездіяльність позивач вважає протиправно, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 06.10.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали суду від 06.10.2025 військова частина НОМЕР_2 отримала в електронному кабінеті 06.10.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Військова частина НОМЕР_1 копію ухвали отримав 17.10.2025, що підтверджується відстеженням поштових пересилань Укрпошти.

Станом на дату розгляду справи, відзиви на позовну заяву не надано, а тому в силу приписів ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У період із 22.12.2025 по 05.01.2026 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці, а у період із 09.02.2026 по 13.02.2026 на онлайн - навчанні в Національній школі суддів України.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

За приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так у описовій частині рішення суду від 12.02.2024 у справі №240/22267/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у складі військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України зазначено: "Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у березні 2022 року призваний до лав Збройних Сил України згідно Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) №2 від 01.06.2022 старшого лейтенанта ОСОБА_1 з 01.06.2022 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення."

Військова частина НОМЕР_1 у спірний період перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , що не заперечується сторонами.

Зі змісту свідоцтва про хвороб №487-п від 03.03.2023 вбачається, що 18 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 отримав вибухову травму, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01.12.2022 № 281/р (а.с. 13).

У описовій частині рішення суду у справі №240/7845/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України зазначено: "Перебування на безперервному лікуванні після поранення з 18.10.2022 по 15.03.2023 підтверджується також свідоцтвом про хворобу №487-п від 13.03.2023, виданим ЦВЛК Збройних сил України та продовженням свідоцтва про хворобу №487-п."

У описовій частині рішення суду від 12.02.2024 у справі №240/22267/23 за позовом вказано: "При розгляді вказаної справи, представником відповідача, аргументуючи свою правову позицію у відзиві, вказано на те, що 06.01.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №6, згідно якого старшого лейтената ОСОБА_1 заступника командира з морально-психологічного забезпечення 1 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_4 . Підстава: доповідь командира військової частини НОМЕР_1 (вих.№24/р-51/р від 06.01.2022, рапорт майор ОСОБА_2 (вх.№49/р від 06.01.2022)."

Встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі №240/22267/23 ухвалено: "Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 6 від 06.01.2023 в частині самовільного залишення військової частини з 06 січня 2023 року старшим лейтенантом ОСОБА_1 , посада - заступник командира з морально-психологічного забезпечення 1-ї роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 .

У позові позивач вказує, що прибувши після стаціонарного лікування в пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 16.03.2023 звернувся в стройову частину військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення за станом здоров`я та відповідним пакетом підтверджуючих документів про звільнення з військової служби за пп. "б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як такий, що за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії є непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, однак позивачу було відмовлено у прийнятті поданого рапорту, у зв`язку із чим такий рапорт позивач направив на адресу військової частини поштою.

Бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду поданого рапорту позивач оскаржив до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 у справі №240/10141/23 ухвалено "Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 16.03.2023, поданого на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку згідно підпункту б) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Зобов`язати військову частину військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16.03.2023, поданий на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку згідно підпункту б) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків та правової оцінки суду."

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харків) ТУ ДБР України у м.Полтаві стосовно позивача внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002016 від 20.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 Кримінального кодексу України, у зв`язку із чим військова служба позивача призупинена, позивача виключено із списків особового складу військової частини, а також призупинено виплату грошового і здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення.

Наказом командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України №292 від 13.11.2023 припинено військову службу у Збройних Силах України з 20.11.2023 на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002016 від 20.09.2023 та відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 з 21.11.2023 виключено позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення.

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Полтава) ТУ ДБР України у м.Харкові від 18.01.2024 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002016 від 20.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 Кримінального кодексу України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі встановленням під час досудового розслідування у діянні відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 28-29).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі №240/7845/24 ухвалено:

" Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_3 №291 від 13.11.2023 щодо призупинення військової служби ОСОБА_1 та наказ Військової частини НОМЕР_1 №292 від 21.11.2023 щодо виключення його із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 й виключення із усіх видів забезпечення та визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виведення ОСОБА_1 в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 .

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та грошового забезпечення у період з 18.10.2022 по 15.03.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 скласти, оформити належним чином та надати до Військової частини НОМЕР_2 відомість доплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за час стаціонарного лікування у період з 18.10.2022 по 15.03.2023 включно та недоотриманого грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 на підставі наданих Військовою частиною НОМЕР_1 відомостей виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за час лікування у період з 18.10.2022 по 15.03.2023 включно та недоотриманого грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення, враховуючи виплачені суми."

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 26.05.2025 №172 позивача звільнено з військової служби у відставку на підставі висновку (постанови ВЛК про непридатність до військової служби).

Наказом №158 від 31.05.2025 наказано виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення із 31 травня 2025 року (а.с. 23).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що йому за період із 01.03.2023 по 31.05.2025 не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення, а при звільненні з військової служби не було виплачено одноразову грошову допомогу.

На підтвердження своїх тверджень, ОСОБА_1 надав до суду копії довідок, при дослідженні змісту яких судом встановлено наступне:

- інформаційна довідка від 25.08.2025 про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткова винагорода згідно ПКМУ від 28.02.2022 №168 (а.с. 20):

у березні 2023 року нараховано: лікування по пораненню 48387,10 грн;

із квітня 2023 по січень 2025 року відсутня інформація;

у лютому 2025 року нараховано: оклад за військовим званням 42,55 грн, за вислугу років 12,86 грн;

у березні 2025 року нараховано: оклад за військовим званням 1200,00 грн, за вислугу років 360,00 грн;

у квітні 2025 року нараховано: оклад за військовим званням 1200,00 грн, за вислугу років 360,00 грн;

у травні 2025 року нараховано: вихідна допомога 16281,97 грн, оклад за військовим званням 1200,00 грн, за вислугу років 360,00 грн, одноразова грошова допомога на оздоровлення 29074,95 грн, компенсація за невикористану відпустку 58211,57 грн;

- довідка №1141д8 від 30.07.2025 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії (а.с. 19):

надбавка за особливості проходження служби та премія нараховувалась ОСОБА_1 до лютого 2023 року;

надбавка за роботу в умовах режимних обмежень нараховувалась за період із липня по жовтень 2022 року.

Вважаючи свої права на належне грошове забезпечення за період із 01.03.2023 по 31.05.2025 порушеним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжено та триває донині.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

За приписами частини другої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), у редакції, чинній до внесення змін Законом № 2995-IX від 21.03.2023, було передбачено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII), у редакції Закону № 3902-IX від 20.08.2024 (набрання чинності 07.09.2024), установлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Для військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні, з дня початку відбування такого покарання військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.

Військовослужбовці, яким судовим рішенням, що набрало законної сили, призначено кримінальне покарання у виді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 і 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону, крім випадків, передбачених цим Законом.

Під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану для військовослужбовців, яким судовим рішенням, що набрало законної сили, призначено кримінальне покарання у виді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, звільнено від відбування покарання на підставі амністії, а також яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, з дня прибуття їх до військових частин (місць проходження військової служби) військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом ухвалено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством України для військовослужбовців.

За весь час безпідставного призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюється недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Військовослужбовці, стосовно яких судом постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі, передбаченій частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, зобов`язані невідкладно, але не пізніше трьох діб після набрання такою ухвалою законної сили, прибути до вказаних в ухвалі військових частин (місць проходження військової служби) для продовження проходження військової служби. З дня прибуття до військових частини (місць проходження військової служби), але не пізніше набрання такою ухвалою законної сили, для таких військовослужбовців військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.

Військовослужбовцям, зазначеним в абзацах сьомому, дев`ятому та дванадцятому цієї частини, з дня призупинення військової служби до дня її продовження виплата недоотриманого грошового, здійснення недоотриманого продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством України для військовослужбовців, не здійснюються.

Військовослужбовцям, які під час дії воєнного стану самовільно залишили військові частини або місця проходження служби чи дезертирували і не повернулися до військових частин (місць проходження військової служби) до моменту припинення чи скасування воєнного стану, військова служба призупиняється в порядку, встановленому цим Законом, з дня, наступного за днем припинення чи скасування воєнного стану.

Військовослужбовцям, які під час дії воєнного стану самовільно залишили військові частини або місця проходження служби чи дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань, період з дня самовільного залишення військової частини (місця проходження військової служби) або вчинення дезертирства до дня повернення до виконання військового обов`язку не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. Таким військовослужбовцям упродовж цього періоду виплата грошового, здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення на них пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством для військовослужбовців, не здійснюються.

Порядок та умови призупинення та продовження військової служби визначаються положеннями про проходження військової служби.

Приписами пунктів 144-1, 144-2 і 144-4 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), передбачено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

У разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Згідно з п. 144-6 Положення № 1153/2008 установлено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Також відповідно до пп. 14 п. 116 Положення № 1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260) передбачено, що грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Приписами пунктів 1 і 5 розділу XXVIII Порядок № 260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Із системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, при цьому, початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань

Разом з тим, для військовослужбовців, стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба продовжується, а строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Окрім того, за весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі №240/22267/23 ухвалено: "Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 6 від 06.01.2023 в частині самовільного залишення військової частини з 06 січня 2023 року старшим лейтенантом ОСОБА_1 , посада - заступник командира з морально-психологічного забезпечення 1-ї роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 ".

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харків) ТУ ДБР України у м.Полтаві стосовно позивача внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002016 від 20.09.2023, у зв`язку із чим військова служба позивача призупинена, позивача виключено із списків особового складу військової частини, а також призупинено виплату грошового і здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення

Однак, постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харків) ТУ ДБР України у м.Харкові від 18.01.2024 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002016 від 20.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 Кримінального кодексу України щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі встановленням під час досудового розслідування у діянні відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 28-29).

Отже, скасування в судовому порядку наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 6 від 06.01.2023 в частині самовільного залишення військової частини з 06 січня 2023 року старшим лейтенантом ОСОБА_1 , а також закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, свідчить про необґрунтоване призупинення військової служби ОСОБА_1 за період із 06.01.2023 по 18.01.2024.

Частиною 3 статті 24 Закону №2232 закріплено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 26.05.2025 №172 позивача звільнено з військової служби у відставку на підставі висновку (постанови ВЛК про непридатність до військової служби).

Наказом №158 від 31.05.2025 наказано виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення із 31 травня 2025 року (а.с. 23).

Отже, у період із 06.01.2023 по 31.05.2025 ОСОБА_1 вважаться таким, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Разом з тим, належними доказами підтверджується, що у період із 01.03.2023 по 31.05.2025 позивачу не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення, як основні види так і додаткові:

- інформаційна довідка від 25.08.2025 про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткова винагорода згідно ПКМУ від 28.02.2022 №168 (а.с. 20):

у березні 2023 року нараховано: лікування по пораненню 48387,10 грн;

із квітня 2023 року по січень 2025 року відсутня інформація;

у лютому 2025 року нараховано: оклад за військовим званням 42,55 грн, за вислугу років 12,86 грн;

у березні 2025 року нараховано: оклад за військовим званням 1200,00 грн, за вислугу років 360,00 грн;

у квітні 2025 року нараховано: оклад за військовим званням 1200,00 грн, за вислугу років 360,00 грн;

у травні 2025 року нараховано: вихідна допомога 16281,97 грн, оклад за військовим званням 1200,00 грн, за вислугу років 360,00 грн, одноразова грошова допомога на оздоровлення 29074,95 грн, компенсація за невикористану відпустку 58211,57 грн;

- довідка №1141д8 від 30.07.2025 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії (а.с. 19):

надбавка за особливості проходження служби та премія нараховувалась ОСОБА_1 до лютого 2023 року;

надбавка за роботу в умовах режимних обмежень нараховувалась за період із липня по жовтень 2022 року.

При цьому, у період із червня 2022 року по лютий 2023 року позивачу нараховувались: оклад за військовим званням, посадовий оклад, за особливості проходження служби та премія, а із листопада 2022 року по лютий 2023 року - за вислугу років.

Відповідно до п. 2 Розділу І Порядку №260, до щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

підвищення посадового окладу;

надбавки;

доплати;

винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;

винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду);

премія.

У п. 8 Порядку №260 зафіксовано, що грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Отже, належними доказами підтверджується, що право позивача на належне грошове забезпечення за період із 01.03.2023 по 31.05.2025 - порушене.

Окрім того, при звільненні з військової служби позивачу було нараховано та виплачено одноразову грошову допомоги у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 4. розділ XXXII Порядку №260, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.

Згідно п. 4. Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460, допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Оскільки при розрахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби позивачу враховано грошове забезпечення, яке, як встановлено судом під час розгляду справи є таким, що здійснене з порушенням вимог законодавства, тобто не на таке, на яке має право позивач, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині, що стосується одноразової грошової допомоги при звільненні.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. (частина третя статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Така правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19, від 29.11.2022 у справі №340/9016/21.

Тобто обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2026 у справі № 440/5599/24.

Згідно частин першої, сьомої та дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу є витратами, що пов`язані з розглядом справи і такі підлягають розподілу в залежності від результату розгляду справи по суті. Розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат, зокрема і на правничу допомогу. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником позивача до суду надано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 12040,00 грн, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом справи. До клопотання додано: Додаткову угоду №1 від 07.10.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 14.03.2024; акт приймання - передачі наданих послуг від 07.10.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 14.03.2024 (підписано адвокатом та Скрицьким В.С.); звіт про виконання договору.

За умовами Додаткової угоди №1 від 07.10.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 14.03.2024:

3.2 Вартість наданих послуг (гонорар) складає 12040 грн.

5.1. Оплата суми гонорару Адвоката, здійснюється Клієнтом на підставі Додаткової угоди протягом 6 (шести) календарних днів із дня отримання Клієнтом на електронну адресу чи поштового відправлення з електронним цифровим підписом Адвоката Додаткової угоди чи отримання Клієнтом особисто підписаної Адвокатом Додаткової угоди.

5.4. Гонорар оплачується в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок.

Отже, оплата гонорару здійснюється протягом 6 (шести) календарних днів із дня отримання клієнтом Додаткової угоди, шляхом перерахування відповідної суми на рахунок, вказаний у додатковій угоді.

Додаткову угоду, підписану сторонами договору, надіслано до суду у жовтні 2025 року.

Станом на дату розгляду справи, до суду не надано жодного доказу оплати гонорару.

Отже, відсутні докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а тому підстав для стягнення з відповідачів суми, вказаної у клопотанні та доданих до неї документах, суд не вбачає.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ), військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби з 01 березня 2023 року по 31 травня 2025 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скласти, оформити належним чином та надати до військової частини НОМЕР_2 відомість про грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби з 01 березня 2023 року по 31 травня 2025 року, з врахуванням щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення, виплаченого при звільненні військовослужбовцю ОСОБА_1 , а також одноразової грошової допомоги при звільненні, із врахуванням грошового забезпечення, нарахованого за період проходження ним військової служби із 01 березня 2023 року по 31 травня 2025 року та надати до Військової частини НОМЕР_2 відомість для виплати зазначених сум грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби з 01 березня 2023 року по 31 травня 2025 року, а також одноразової грошової допомоги при звільненні та грошового забезпечення, виплаченого при звільненні, на підставі відомостей військової частини НОМЕР_1 , наданих на виконання рішення у даній справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

19.02.26