Справа № 120/14649/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/14649/24

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

19 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2025 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №57 від 20.05.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 22.08.1994 по 08.19.1997 та призначити з 29.06.2023 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №0200-0602-8/62892 від 26.06.2023 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії №0200-0602-8/62897 від 26.06.2023, виданих ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.09.2025 виправлено описку допущену в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2025 року у справі № 120/14649/24, шляхом зазначення в абзаці третьому резолютивної частини рішення правильних номерів довідок "на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №0200-0602-8/62896 від 26.06.2023, №0200-0602-8/62892 від 26.06.2023 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії №0200-0602-8/62897 від 26.06.2023, виданих ГУ ПФУ у Вінницькій області" замість помилково вказаних "на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №0200-0602-8/62892 від 26.06.2023 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії №0200-0602-8/62897 від 26.06.2023, виданих ГУ ПФУ у Вінницькій області".

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком.

26.06.2023 позивач подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вказана заява, відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005, за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в м. Києві.

Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 06.07.2023 №57 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю стажу не менш як 20 років на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців. Зазначено, що згідно записів у трудовій книжці станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не працював на посадах державної служби, перебував на обліку в центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю, стаж державної служби, обчислений згідно трудової книжки станом на 01.05.2016 становить 14 років 3 місяці 24 дні.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.04.2025 у справі №120/16539/23:

- визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.07.2023 №57 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу державної служби періоди роботи з 18.05.2016 по 31.03.2017, з 01.04.2017 по 13.05.2019, з 14.05.2019 по 18.05.2023 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2023 з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

На виконання рішення суду Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_2 від 26.06.2023 за результатами розгляду прийнято рішення №57 від 20.05.2024, яким відмовлено у переведенні позивача на пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" з підстав відсутності необхідного спеціального стажу. До спеціального стажу не зараховано період з 22.08.1994 по 08.09.1997 в Державній податковій інспекції з посиланням на необхідність надання уточнюючих довідок про встановлення відповідного рангу. Стаж державної служби становить 18 років 3 місяці 9 днів.

Не погоджуючись із таким рішення, позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Позивач, згідно записів в трудовій книжці, працював, зокрема, у період з 22.08.1994 по 08.09.1996 в органах державної податкової інспекції.

Зважаючи на те, що як Законом №889-VIII, так і нормами раніше чинних Законів №3723-XII, №509-XII та Порядку №283 передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів, враховуючи те, що позивач безперервно працювала в органах державної податкової служби, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), а також те, що вона одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, то всі періоди роботи (служби) позивача на посадах податкової служби підлягають до зарахування до стажу державної служби.

Відповідач під час розгляду заяви позивача безпідставно виходив з того, що у нього відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби.

Враховуючи викладене, спірний період роботи позивача в органах податкової служби повинен бути зарахованим до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом №3723-ХІІ.

З огляду на вказане, суд першої інстанції вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №57 від 20.05.2024 є протиправним, а тому таке необхідно скасувати.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" 29.06.2023.

Таким чином, ураховуючи вимоги Порядку № 622, пенсія позивачу має бути призначена саме з 29.06.2023, тобто з дати звернення.

Крім цього, оскільки здійснюється зміна виду пенсії, яку отримує позивач, відповідач, здійснюючи переведення, повинен врахувати довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №0200-0602-8/62896 від 26.06.2023, №0200-0602-8/62892 від 26.06.2023 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії №0200-0602-8/62897 від 26.06.2023, виданих ГУ ПФУ у Вінницькій області з метою встановлення заробітної плати для призначення пенсії.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі-Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та Перехідних положеннях якого закріплено, що Закон № 3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII втратив чинність.

Пунктами 10, 12 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 вік і страховий стаж.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 676/4235/17.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В свою чергу, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 (у редакції на час набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Приписами пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII регламентовано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, як вірно зазначає суд першої інстанції, стаж державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), та додатку до нього (були чинними до 01 травня 2016 року).

Пунктом 5 Порядку №283 регламентовано, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Пунктом 1 Порядку №283 встановлено, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців, зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів державної податкової служби, її територіальних органів.

Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.

Частиною 17 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 регламентовано, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Колегія суддів зазначає, що спеціальним законом, що визначав статус Державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України від 04.12.1990 року №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (надалі - Закон України №509-XII).

Цим законом визначено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Колегія суддів звертає увагу, що як Законом №889-VIII від 10.12.2015, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII і Закону №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.

Згідно з п.9 Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року №839 (надалі - Порядок №839) посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Таким чином, в органах державної податкової служби присвоюються спеціальні звання, які прирівнюються до відповідного рангу державного службовця.

Верховний Суд України сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі № 21-275а13 вказано, що аналіз положень ст. 37 Закону № 3723, Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 року № 509-ХІІ (чинного на час роботи позивача в податковому органі) дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений і Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а.

Крім того, пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з статтею 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 18.07.1978 передбачає, що позивач у період з 22.08.1994 по 08.09.1997 працював в Державній податковій інспекції, запис про присвоєння відповідного рангу державного службовця відсутній. Однак, як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 18.07.1978, після п.15 зазначено, що Присягу державного службовця прийняв.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що позивач з 22.08.1994 по 08.09.1997 був на посаді віднесеній (прирівняній) до посад державної служби.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 06.07.2023 №57 (яке хоч і було скасовано) встановлено, що стаж державної служби, обчислений згідно трудової книжки станом на 01.05.2016 становить 14 років 3 місяці 24 дні.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №57 від 20.05.2024 є протиправним, а тому таке необхідно скасувати.

Щодо зобов`язальної частини рішення колегія суддів зазначає, що як вже було встановлено вище, та неодноразово зазначалось Верховним Судом, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Отже, необхідними умовами задля призначення пенсії є:

- станом на 01.05.2016 стаж державної служби 10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби;

або

- станом на 01.05.2016 стаж державної служби 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі.

В свою чергу, з матеріалів справи судом не встановлено, що позивач станом на 01.05.2016 займав посаду державної служби або станом на 01.05.2016 мав 20 років стажу державної служби.

Доказів щодо відповідності спеціального стажу позивача одній чи іншій умові суду надано не було.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вказана обставина не була встановлена ні судом першої інстанції в межах справи №120/14649/24, ні судом в межах справи №120/16539/23.

В свою чергу, зобов`язання судом, в межах справи №120/16539/23, зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу державної служби періоди роботи з 18.05.2016 по 31.03.2017, з 01.04.2017 по 13.05.2019, з 14.05.2019 по 18.05.2023, не є підтвердженням того, що ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 позивач мав необхідний стаж державної служби (20 років) або працював на посаді державної служби та мав стаж державної служби 10 років.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції в цій частині, а саме "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 22.08.1994 по 08.19.1997 та призначити з 29.06.2023 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №0200-0602-8/62896 від 26.06.2023, №0200-0602-8/62892 від 26.06.2023 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії №0200-0602-8/62897 від 26.06.2023, виданих ГУ ПФУ у Вінницькій області" є передчасним. Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В свою чергу, згідно з п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту, з урахуванням вимог законодавства, в даному випадку буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу державної служби (спеціального стажу) ОСОБА_1 період роботи з 22.08.1994 по 08.19.1997 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2023 з урахуванням висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні, з можливістю надати ОСОБА_1 пояснень та доказів на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

З урахуванням вказаного, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 22.08.1994 по 08.19.1997 та призначити з 29.06.2023 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №0200-0602-8/62896 від 26.06.2023, №0200-0602-8/62892 від 26.06.2023 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії №0200-0602-8/62897 від 26.06.2023, виданих ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу державної служби (спеціального стажу) ОСОБА_1 період роботи з 22.08.1994 по 08.19.1997 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2023 з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.

В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.