Справа № 400/3394/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/3394/24
Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2025р. про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Широківської сільської ради Миколаївської області про судовий контроль,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Широківської сільської ради Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними і скасовано рішення Комісії з розгляду питань щодо відмови у наданні компенсації за зруйновані об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації від 28.12.2023р. №88 «Про відмову в наданні компенсації за зруйноване майно нерухомого об`єкту ОСОБА_1 за заявою №3В-21.10.2023-58014», а також рішення виконавчого комітету Широківської сільської ради Миколаївської області від 29.12.2023р. №88 «Про відмову у наданні компенсації за знищене майно об`єкту ОСОБА_1 за заявою № 3В-21.10.2023-58014».

Зобов`язано відповідача забезпечити повторний розгляд заяви позивача від 21.10.2023р. на отримання компенсації на відновлення окремих категорій зруйнованих об`єктів нерухомого майна з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Вказане рішення суду набрало законної сили 13.09.2024р..

17.11.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2024р. у справі №400/3394/24 та накладення штрафу на керівника Широківської сільської ради ОСОБА_2 як керівника органу, який є відповідачем у справі.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 1.12.2025р. у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про встановлення судового контролю.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи ухвалу про відмову встановленні судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, суд дійшов висновку, що відповідач розглянув заяву позивача від 21.10.2023р. на отримання компенсації на відновлення окремих категорій зруйнованих об`єктів нерухомого майна з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, і не погодившись з прийнятим за результатами такого розгляду рішеннями відповідача, позивач оскаржив їх у судовому порядку в рамках справи №400/3192/25.

Таким чином, Миколаївський окружний адміністративний суд не має права надавати правову оцінку діям та/або бездіяльності відповідача в порядку здійснення судового контролю за виконанням рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2024р. у справі №400/3394/24, оскільки вони є предметом судового розгляду в адміністративній справі №400/3192/25.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спірне питання, з огляду на наступні обставини.

Положеннями ст.129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013р., зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).

Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004р. вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч.2-3 ст.14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно з ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, у відповідності до зазначених правових норм, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2024р., яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України.

Як вже зазначалось вище, важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення, є судовий контроль за його виконанням.

З цією метою, КАС України, визначає систему процесуальних засобів, які адміністративні суди вправі застосовувати для забезпечення своєчасного, точного, неухильного та повного виконання судового рішення.

Узагальнюючи загальні аспекти/критерії захисту права на розгляд справи та виконання судового рішення, слід виходити з того, що: 1) засіб є ефективним, якщо його можна використати для прискорення ухвалення рішення судом, що розглядає справу; 2) найбільш ефективними є засоби, спрямовані на попередження, а не на компенсацію за затримку розгляду справи чи виконання судового рішення; 3) поєднання пришвидшувального та компенсаторного засобів захисту є найкращим варіантом тощо.

Аналіз положень КАС України, дає підстави виокремити такі основні процесуальні засоби, за допомогою яких адміністративний суд забезпечує належне виконання судового рішення, яке набрало законної сили: 1) роз`яснення судового рішення (ст.254); 2) судовий контроль за виконанням судового рішення (ст.ст.382, 383); 3) заміна сторони виконавчого провадження (ст.379); 4) поновлення пропущеного з поважних причин строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (ст.376); 5) відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, зміна чи встановлення способу і порядку виконання (ст.378); 6) зупинення виконання судових рішень лише у виключних випадках (ст.375); 7) застосування як преюдиційних обставин, встановлених у судовому рішенні, що набуло законної сили, під час судового розгляду іншої справи (частини четверта - сьома ст.78) тощо.

Стосовно сутності судового контролю, колегія суддів звертає увагу на тому, що ст.ст.382-383 КАС України, визначено такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду. Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування, є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення в цій справі.

Приписами ч.ч.1-2 ст.382 КАС України, визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів зазначає, що, з метою забезпечення виконання судового рішення, ст.382 КАС України, передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень, є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Позивач не позбавлений можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його невиконання.

Як вбачається зі змісту поданої позивачем заяви від 17.11.2025р., в ній він повідомляв про те, що при здійсненні повторного обстеження будинку позивача на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2024р. та прийнятті відповідного рішення відповідачем не враховано правову оцінку суду, надану у рішенні від 13.08.2024р. по справі №400/3394/24.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія зазначає, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2024р. у справі №400/3394/24, було зобов`язано відповідача забезпечити повторний розгляд заяви позивача від 21.10.2023р. на отримання компенсації на відновлення окремих категорій зруйнованих об`єктів нерухомого майна з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

На виконання рішення суду у даній справі Комісією відповідача з обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації повторно проведено обстеження та складено акт від 25.09.2024р. №388, у якому зазначено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності позивачу, був пошкоджений та непридатним для проживання до початку бойових дій.

На підставі вказаного акту, Комісією з розгляду питань щодо відмови у наданні компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України прийнято рішення за №49 від 3.10.2024р. «Про відмову в наданні компенсації за знищене майно об`єкту ОСОБА_1 за заявою № 3В-21.10.2023-58014» та комісією виконавчого комітету Широківської сільської ради Миколаївської області прийнято рішення від 3.10.2024р. №83 «Про відмову у наданні компенсації за знищене майно об`єкту ОСОБА_1 за заявою № 3В-21.10.2023-58014».

Не погодившись із вказаними рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду в рамках справи №400/3192/25.

Вказані обставини свідчать, що відповідачем проведено повторний розгляд заяви позивача від 21.10.2023р. та за результатом її розгляду прийнято відповідні рішення від 3.10.2024р..

У своїх доводах ОСОБА_1 зазначає, що відповідачами при повторному розгляді заяви та прийнятті рішень про відмову не враховано правову оцінку суду у справі №400/3394/24, зокрема щодо того, що відмова відповідача у наданні компенсації на підставі того, що у житловому будинку ніхто не проживав, і що він був у напівзруйнований до початку бойових дій є протиправною.

На думку позивача, рішення суду повинно бути виконаним з урахування правової оцінку суду про необхідність надати компенсацію позивачу за зруйноване житло.

Однак, судова колегія не погоджується із вказаними доводами ОСОБА_1 , оскільки у рішенні суду першої інстанції від 13.08.2024р. вказаний висновок відсутній. У рішенні суду було зазначено, що визначена підстава для відмови у виплаті спірної компенсації є протиправною, у зв`язку із чим спірні рішення відповідача були скасовані.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на ту обставину, що внаслідок виконання рішення суду у даній справі, відповідачем було складено новий акт від 25.09.2024р. №388 та на його підставі прийнято нові рішення від 21.10.2023р., які позивач вирішив оскаржувати в судовому порядку, а саме в рамках справи №400/3195/25.

Отже, за наслідками виконання рішення суду у справі №400/3394/24 виникли нові правовідносини, які є предметом розгляду в рамках справи №400/3195/25.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що якщо позивач вважав, що відповідачем неналежно виконано рішення суду у даній справі, то йому необхідно було звернутись до суду із заявою про встановлення судового контролю до моменту звернення в суд із позовом в рамках справи №400/3195/25.

Як вже зазначалось вище, одним із процесуальних засобів забезпечення належного виконання рішення є застосування як преюдиційних обставин, встановлених у судовому рішенні, що набуло законної сили, під час судового розгляду іншої справи.

Вказане свідчить, що обставини, які встановлені під час розгляду даної справи можуть бути визнані преюдиційними під час розгляду справи №400/3195/25.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що суд не має права надавати правову оцінку діям та / або бездіяльності відповідача в порядку здійснення судового контролю за виконанням рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2024р. у справі №400/3394/24, оскільки такі дії є предметом судового розгляду в адміністративній справі №400/3192/25.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,312,316,325 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2025р. про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко