Справа № 140/15044/25
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/15044/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮПОЛ УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення заборгованості і пені,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮПОЛ УКРАЇНА» звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області та просить:

- стягнути з Державного бюджету України через ГУДКСУ у Волинській області заборгованість з бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 177 520 грн;

- стягнути з Державного бюджету України через ГУДКСУ у Волинській області пеню в розмірі 107 340,75 грн за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за декларацією за червень 2020 року на суму 177 520,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в позивача в 2023 році в нього виникло право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 177 520 грн. В зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачами зобов`язання відповідно до вимог п. 200.23. ст. 200 Податкового кодексу України, позивачем на суму бюджетної заборгованості було нараховано пеню за період з 19.08.2023 по 01.12.2025 в розмірі 107 340,75 грн, що підлягає стягненню з бюджету на користь Позивача.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 закрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮПОЛ УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення заборгованості і пені в частині стягнення з Державного бюджету України через ГУДКСУ у Волинській області заборгованості з бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 177 520 грн.

Головне управління ДПС у Волинській області у відзиві на позов пред`явлені позовні вимоги заперечило, мотивуючи тим, що ГУ ДПС У Волинській області внесено до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування суму в розмірі 177 520, 00 грн. Відповідно до інформації з Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ станом на 22.12.2025 сума залишку невідшкодованого ПДВ ТОВ «ДЮПОЛ Україна» по декларації за червень 2020 року становить 177 520, 00 грн. Зазначене пояснюється тим, що ТОВ «ДЮПОЛ Україна» із 09.07.2020 року анульовано свідоцтво платника ПДВ та рахунок, зазначений в заяві на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за 06.2020 року, яка оскаржувалась в судовому порядку, закритий 21.11.2021 року. Станом на 19.12.2025 ТОВ «ДЮПОЛ Україна» не було подано повідомлення з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», яке було б підписане керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку.

Крім того, вимоги в частині стягнення на користь ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» 177 520,00 грн пені є передчасними, а тому не підлягають задоволенню, оскільки законодавцем визначено, що на суму заборгованості (сума невідшкодованого податку) нараховується пеня, розмір якої пов`язується із моментом виникнення такої заборгованості та нарахування пені закінчується днем погашення такої заборгованості. Таким чином, днем, коли позивачем буде отримана сума заборгованості, то й цим днем закінчується нарахування пені.

Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області у відзиві на позов пред`явлені позовні вимоги заперечило, мотивуючи тим, що зі змістом позову рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі №140/11363/24 зобов`язано ГУ ДПС у Волинській області внести інформацію щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ТзОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» у розмірі 177520,00 грн (податкова декларація з ПДВ від 17.07.2020 № 917088091) у Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Зазначене рішення перебуває на стадії апеляційного оскарження у Восьмому апеляційному адміністративному суді. Зазначена обставина свідчить, що позивачем продубльовано позовні вимоги щодо відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ у розмірі 177520,00 грн шляхом застосування у позовних заявах різних способів захисту порушеного права, які передбачають різний порядок виконання рішення суду (зобов`язання вчинити дії щодо внесення інформації в Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування (справа № 140/11363/24) та стягнення тих самих коштів з Державного бюджету України (справа № 140/15044/25)). Задоволення таких позовних вимог у двох справах матиме наслідком подвійне відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ на користь Позивача та призведе до необґрунтованих втрат Державного бюджету України.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 11 вересня 2020 року ДПС України у Волинській області було проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» з питань правомірності формування від`ємного значення податку на додану вартість за червень 2018 року, січень 2019 року, травень 2019 року, червень 2020 року та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ за рахунок коштів платника у банку за червень року в розмірі 177 520,00 грн. (податкова декларація з ПДВ №917088091 від 17.07.2020 року), за результатами якої було складено акт. На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.10.2020 №2, яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 177 520,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 44 380,00 грн.

Не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» звернулось до суду з позовом до ГУ ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування вищезазначеного ППР.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі №140/1025/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023, позов ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» було задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 23.10.2020 №2.

09.10.2024 ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» звернулось до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Волинській області, яка полягала у невнесенні до Реєстру даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування. У позовній заяві Позивач просив суд зобов`язати ГУ ДПС у Волинській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» суми податку на додану вартість у розмірі 177 520,00 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі №140/11363/24 позов ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» задоволено: визнано протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Волинській області щодо невнесення інформації про узгодження суми бюджетного відшкодування товариству з обмеженою відповідальністю «ДЮПОЛ УКРАЇНА» у розмірі 177 520,00 грн у Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та зобов`язано ГУ ДПС у Волинській області внести інформацію щодо узгодження суми бюджетного відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «ДЮПОЛ УКРАЇНА» у розмірі 177 520,00 грн у Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

В зв`язку з порушенням строків бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 177 520,00 грн. ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» відповідно до вимог п. 200.23. ст. 200 Податкового кодексу України додатково нарахувало на суму такої бюджетної заборгованості пеню за період з 19.08.2023 по 01.12.2025 в розмірі 107 340,75 грн.

05.01.2026 сума ПДВ у розмірі 177 520,00 грн. відшкодована на розрахунковий рахунок ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України(далі -ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВРта вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у рішенні у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) № 37801/97 від 01.07.2003, яке, відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

У свою чергу, пунктом200.23 статті 200 ПК України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту200.23 статті 200 Податкового кодексу України нараховується пеня.

Наведені норми встановлюють обов`язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена у строк, визначений в статті 200 Податкового кодексу України, безвідносно до того, чи така бюджетна заборгованість була виплачена, чи ні. При цьому, непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість у визначений законодавцем строк є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування.

Таким чином, після спливу законодавчо визначеного строку для проведення зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, відповідна сума відшкодування податку на додану вартість набула статусу заборгованості, що є підставою для нарахування пені.

Наведене застосування пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24.11.2020 у справі №808/660/16, від 03.04.2020 у справі №2а-1870/9166/12, від 06.05.2020 у справі №0870/9386/12, від 14.05.2020 у справі №1540/4795/18.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі №140/1025/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023, позов ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» було задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 23.10.2020 №2.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі №140/11363/24 позов ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» задоволено: визнано протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Волинській області щодо невнесення інформації про узгодження суми бюджетного відшкодування товариству з обмеженою відповідальністю «ДЮПОЛ УКРАЇНА» у розмірі 177 520,00 грн у Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та зобов`язано ГУ ДПС у Волинській області внести інформацію щодо узгодження суми бюджетного відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «ДЮПОЛ УКРАЇНА» у розмірі 177 520,00 грн у Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

05.01.2026 сума ПДВ у розмірі 177 520,00 грн. відшкодована на розрахунковий рахунок ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА».

В зв`язку з порушенням строків бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 177 520,00 грн ТОВ «ДЮПОЛ УКРАЇНА» відповідно до вимог п. 200.23. ст. 200 Податкового кодексу України додатково нарахувало на суму такої бюджетної заборгованості пеню за період з 19.08.2023 по 01.12.2025 в розмірі 107 340,75 грн (177 520,00 *22%*120%:365*836 днів).

Таким чином, стягненню підлягає пеня за період з 19.08.2023 по 01.12.2025 в розмірі 107 340,75 грн.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - ГУ ДПС у Волинській області (яким винесено протиправне рішення) необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 056 грн, який сплачений відповідно до квитанції до платіжної інструкції №13 від 01.12.2025.

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правничої допомоги від 10.11.2025, акт приймання передачі наданої правничої допомоги від 26.11.2025 та детальний опис наданих послуг.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що провадження здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто дана справа є справою незначної складності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також, у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Разом з тим, всупереч Кодексу адміністративного судочинства України суду не надано доказів на підтвердження оплати позивачем послуг адвоката.

З урахування зазначеного, на переконання суду, позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у цій справі в заявленому розмірі 20 000,00 грн, а тому зазначені витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮПОЛ УКРАЇНА» пеню за період з 19 серпня 2023 року по 01 грудня 2025 року в розмірі 107 340 (сто сім тисяч триста сорок) гривень 75 копійок з прострочення відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 177 520,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮПОЛ УКРАЇНА» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЮПОЛ УКРАЇНА» (45625, Волинська область, Луцький район, село Тарасове, вулиця Волі, 10, ).

Відповідач-1: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ).

Відповідач-2: Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, 4А, ).

Суддя А.Я. Ксензюк