Справа № 300/916/26
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2026-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"20" лютого 2026 р. справа № 300/916/26

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Скільський І.І., розглянувши матеріали подання державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.02.2026 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи,

УСТАНОВИВ:

у провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 2а-1314/11/0970 за позовною заявою заступника прокурора Івано-Франківської області в особі Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську до Приватного підприємства «Партнер-Буд», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКП «Трейд-Центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром-Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Західпромінвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будєвростандарт» про стягнення податкового боргу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.04.2016 позов задоволено. Стягнуто солідарно з Приватного підприємства "Партнер-Буд" (), Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКП "Трейд-Центр" (), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром-Груп" (), Приватного підприємтсва "Західпромінвест" (), Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростандарт" () в дохід Державного бюджету України 3518194,00 грн. (три мільйони п`ятсот вісімнадцять тисяч сто дев`яносто чотири гривні). Рішення суду від 08.04.2016 набрало законної сили 08.06.2016.

19.02.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло подання державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - заявник), в якому заявник просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України Бульбу Тараса Дмитровича, який є керівником боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром-Груп», до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №2а-1314/11/0970 від 08.04.2016 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом про стягнення солідарно з Приватного підприємства "Партнер-Буд", Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКП "Трейд-Центр", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром-Груп", Приватного підприємства "Західпромінвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Будєвростандарт" боргу у розмірі - 3518194,00 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Частиною 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення публічно-приватного партнерства;

15) спорах щодо оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері проведення конкурентних процедур з відбору приватного партнера, концесіонера;

15-1) спорах щодо оскарження законності укладення договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору, законності змін, внесених до договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору;

16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції від 02.06.2016, було передбачено, що виконавець зобов`язаний: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Разом з тим, відповідно до п.п. 35 «г» п.3 розділу ІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII, який набрав чинності з 05.01.2017 року, внесено зміни, серед іншого, до Закону України "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 30, ст. 542), та у пункті 19 частини третьої статті 18 слова "який видав виконавчий документ" виключено.

Отже, пункт 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII з 05.01.2017 викладено у такій редакції: виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Саме така редакція Закону є чинною на момент звернення державного виконавця з поданням до суду.

Таким чином, виходячи зі змісту попередньої та чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження», подання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядається не судом, який видав виконавчий документ, а судом, до юрисдикції якого належить вирішення такого подання.

З 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України), в якій питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України викладене вже у статті 441 ЦПК України.

Так, відповідно до статті 441 ЦПК України (у редакції, чинній на час надходження до суду подання) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

З огляду на вищевикладене, питання вжиття відповідних заборон за поданням державного виконавця передбачено статтею 441 ЦПК України, а КАС України не містить ані у відповідному розділі щодо процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах подібної норми, яка б надавала право на звернення виконавця з таким поданням, ані в переліку справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначеному статтею 19 КАС України.

Крім того, відсутній закон, який надає державному виконавцю право на звернення до адміністративного суду для вирішення публічно-правового спору у даному випадку, у той час коли таке право передбачене виключно Цивільним процесуальним кодексом України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи повинно розглядатися в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд зауважує, що нормами КАС України не передбачено відмови у відкритті провадження за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи.

Водночас, згідно з частиною 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи, оскільки таке подання підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 19, 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у відкритті провадження за поданням державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.02.2026 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.