Справа № 260/5370/25
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2026 року м. Ужгород№ 260/5370/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «База» (вул. Капушанська, 91, м. Ужгород, Ужгородський р-н, Закарпатська обл., 88018, ) до Бюро економічної безпеки України (вул. Шолуденка, 31, м. Київ, 04116, ), Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Закарпатській області (вул. Народна, 1, с. Тур`ї Ремети, Ужгородський район, Закарпатська область, 89221, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «База» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бюро економічної безпеки України, Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Закарпатській області, в якому просить:

1. Визнати протиправною відмову Бюро економічної безпеки України (код 44168316) у наданні інформації на запит товариства з обмеженою відповідальністю «База» (код 31179051) від 02.06.2025 року та зобов`язати Бюро економічної безпеки України (код 44168316) надати ТОВ «База» (код 31179051) інформацію запитувану у запиті на публічну інформацію від 02.06.2025.

2. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління БЕБ у Закарпатській області у зв`язку з ненаданням відповіді на запит товариства з обмеженою відповідальністю «База» (код 31179051) від 02.06.2025 року, зобов`язати Територіальне управління БЕБ у Закарпатській області надати ТОВ «База» (код 31179051) інформацію запитувану у запиті на публічну інформацію від 02.06.2025.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 02.06.2025 року звернувся до Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Закарпатській області із запитом на отримання публічної інформації, а саме: просив надати йому засвідчену у встановленому законом порядку копію аналітичного продукту від 09.05.2024 року №23.6/02/26-24-АП, однак відповіді на поданий запит позивачем не отримано. Позивач звернувся із запитом аналогічного змісту до Бюро економічної безпеки України, однак позивачу на підставі п. 2 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмовлено в задоволенні запиту, оскільки інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом. Позивач звернувся до суду у зв`язку з порушенням свого права на отримання публічної інформації, оскільки відповідачі не надали запитуваного документу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

На адресу суду надійшов відзив Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Закарпатській області, в якому щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі. Вказав, що поданий позивачем запит на публічну інформацію від 02.06.2025, зареєстрований у ТУ БЕБ за № ЗПІ/3-25 від 03.06.2025 і розглянутий відповідальним структурним підрозділом. За результатами розгляду надано відповідь №23.6/03.3.31/5696-25 від 06.06.2025, яку направлено на вказану у запиті електронну адресу: . Щодо вимоги позивача про зобов`язання надати позивачу запитувану інформацію зазначив, що ознайомлення з матеріалами досудового розслідування можливе на підставі відповідного клопотання уповноваженого суб`єкта (сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження), а не запиту на публічну інформацію. Відтак доступ до запитуваної інформації є обмеженим та відсутні правові підстави для задоволення зазначеного запиту на публічну інформацію.

Бюро економічної безпеки України подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач 1 зазначив, що запитуваний позивачем аналітичний продукт від 09.05.2024 № 23.6/02/26-24-АП був створений працівниками Територіального управління БЕБ у Закарпатській області. В подальшому вказаний аналітичний продукт став підставою для внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, до ЄРДР за № 0000025 від 09.08.2024 та долучений до матеріалів кримінального провадження. Органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є Бюро економічної безпеки України. До моменту внесення відомостей до ЄРДР та відкриття кримінального провадження № 0000025 від 09.08.2024, розпорядником запитуваної позивачем інформації було Територіальне управління БЕБ у Закарпатській області. Натомість після порушення кримінального провадження та внесення відомостей в Реєстр 09.08.2024 детективами БЕБ, будь-яка інформація або документи, пов`язані з цим кримінальним провадженням, у тому числі й запитуваний аналітичний продукт, надаються для ознайомлення виключно на підставі та у порядку, що визначений кримінальним процесуальним законодавством України. З урахуванням зазначеного, запитувана позивачем інформація у конкретному кримінальному провадженні містить таємницю досудового розслідування, отримати яку можливо виключно в передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, а не в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». Крім того, відповідачем 1 повідомлено, що запитуваний позивачем аналітичний продукт від 09.05.2024 № 23.6/02/26-24-АП є службовою інформацією Бюро економічної безпеки України, яка відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» належить до категорії інформації з обмеженим доступом, він не підлягає розголошенню та не може бути наданий у відповідь на запит на публічну інформацію.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02.06.2025 представником позивача було подано до Бюро економічної безпеки України та Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Закарпатській області запит на публічну інформацію у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно якого просив надати засвідчену у встановленому законом порядку копію аналітичного продукту від 09.05.2024 року №23.6/02/26-24-АП.

За результатами розгляду запиту Територіальним управлінням Бюро економічної безпеки України у Закарпатській області надано відповідь №23.6/03.3.31/5696-25 від 06.06.2025 про відмову у наданні аналітичного продукту від 09.05.2024 року №23.6/02/26-24-АП.

Бюро економічної безпеки України також надало відповідь на запит листом №ЗПІ/65/0/13 від 09.06.2025, у якому позивачу на підставі п. 2 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмовлено в задоволенні запиту, оскільки інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується із діями відповідача щодо відмови у наданні документів на його запит від 02.06.2025 та вважає такі дії протиправними, які порушують вимоги Конституції України та Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

У статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Стаття 34 Конституції України встановлює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон №2939-VI).

Так, відповідно до ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно з ст. 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Положенням п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI).

Відповідно до ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Частина 5 ст. 19 Закону №2939-VI передбачає, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 4 тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, усі мають право звертатись із інформаційними запитами до суб`єктів владних повноважень та інших розпорядників публічної інформації. Запит може надаватися у письмовій формі чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Розпорядник інформації у свою чергу зобов`язаний надати відповідь на запит не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Проте, строк може бути продовженим у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч. 3 ст. 22 Закону №2939-VI).

Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Як видно із матеріалів справи, позивач звернувся до Бюро економічної безпеки України та Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Закарпатській області 02.06.2025 із запитом на публічну інформацію у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно якого просив надати засвідчену у встановленому законом порядку копію аналітичного продукту від 09.05.2024 року №23.6/02/26-24-АП.

У позовній заяві позивач вказав, що не отримав відповіді на поданий 02.06.2025 запит, таку бездіяльність Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Закарпатській області позивач вважає протиправною.

Натомість, з матеріалів справи судом встановлено, що на запит на публічну інформацію від ТОВ «База» 02.06.2025, Територіальним управлінням Бюро економічної безпеки України у Закарпатській області надано відповідь №23.6/03.3.31/5696-25 від 06.06.2025 про відмову у наданні запиту, яку направлено на вказану у запиті електронну адресу: , що підтверджується роздруківкою екрану із офіційної електронної адреси відповідача 2.

Крім того, Бюро економічної безпеки України також надало відповідь на запит листом №ЗПІ/65/0/13 від 09.06.2025, у якому позивачу на підставі п. 2 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмовлено в задоволенні запиту, оскільки інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

За результатами розгляду вказаного запиту листом Бюро економічної безпеки України від 09.06.2025 № ЗПІ/65/0/13 позивача повідомлено про те, що запитуваний аналітичний продукт став підставою для внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення, що передбачене частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 09.08.2024 та долучений до матеріалів кримінального провадження. Отже, з огляду на норми статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Кримінального процесуального кодексу України БЕБ не має правових підстав для надання інформації, що міститься в матеріалах вищевказаного кримінального провадження. Зважаючи на викладене, керуючись пунктом 2 частини другої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», БЕБ повідомлено позивача про відмову у задоволенні запиту, оскільки інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

З приводу цих аргументів відмови відповідача в задоволенні запиту, позивач у позовній заяві вказує, що підставою для відмови у наданні аналітичного продукту від 09.05.2024 року №23.6/02/26-24-АП не може бути лише та обставина, що цей продукт став підставою для внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення. При цьому запитуваний аналітичний продукт створений до початку кримінального провадження, не є документом здобутим у кримінальному провадженні в ході слідчих (розшукових) дій, тобто не є документом який містить таємницю досудового розслідування.

Так, суд враховує, що запитуваний позивачем аналітичний продукт від 09.05.2024 № 23.6/02/26-24-АП був створений працівниками Територіального управління БЕБ у Закарпатській області. В подальшому вказаний аналітичний продукт став підставою для внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, д о ЄРДР за № 0000025 від 09.08.2024 та долучений до матеріалів кримінального провадження. Органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є Бюро економічної безпеки України.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає поняття інформації з обмеженим доступом та підстави, за якими розпорядник інформації може обмежити доступ до такої інформації.

Статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Частиною другою ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше (частини 3-4 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до частини 1-2 ст. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації» таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

Таким чином, публічна інформація, крім встановлених законом випадків, є відкритою, а доступ до неї може забезпечуватися шляхом надання розпорядником інформації, до яких належать і суб`єкти владних повноважень, у встановлені законом строки інформації за відповідними запитами, а перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію є вичерпним.

Згідно згідно із положеннями статті 1 Кримінально-процесуального кодексу України (надалі також КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України учасники кримінального провадження - сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, у тому числі викривач, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.

Згідно з частиною першою ст. 221 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Відповідно до частини першої ст. 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства вбачається, що з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, будь-яка інформація або документи, пов`язані з відповідним кримінальним провадженням, надаються для ознайомлення виключно на підставі та у порядку, що визначений кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до обставин справи, відповідач (БЕБ) повідомив позивача про неможливість надання запитуваної інформації (документів) без дозволу слідчого або прокурора.

Отже, з викладеного вбачається, що запит позивача стосується документів, які є частиною матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, про що БЕБ повідомлено позивача листом від 09.06.2025 № ЗПІ/65/0/13.

З урахуванням зазначеного, запитувана позивачем інформація у конкретному кримінальному провадженні містить таємницю досудового розслідування, отримати яку можливо виключно в передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, а не в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Натомість застосування запиту на публічну інформацію в такому випадку є недоцільним та таким, що підмінює процесуальний механізм передбачений КПК України.

В контексті викладеного, суд доходить висновку, що Закон України «Про доступ до публічної інформації», гарантуючи доступ до публічної інформації, не може слугувати альтернативним способом отримати інформацію, режим доступу до якої є предметом спеціального правового регулювання.

Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є юридичним фактом, з яким процесуальний закон пов`язує початок досудового розслідування. Ці правовідносини регулює, зокрема, Кримінальний процесуальний кодекс України та підзаконні акти, видані на підставі та на його виконання, тож отримувати доступ до інформації, яка здобута чи створюється в рамках досудового розслідування можна з дотриманням вимог спеціального для цих правовідносин законодавства.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 01.04.2020р. у справі №806/3155/17, провадження №К/9901/54214/18.

Підсумовуючи усе вищевикладене, суд доходить висновку про те, що відповідачі правомірно відмовили позивачу в задоволенні запиту на публічну інформацію від 02.06.2025 за відсутності дозволу на те слідчого або прокурора.

При цьому позивач не позбавлений права на отримання запитуваної ним інформації/документів, однак виключно у чітко регламентованому спеціальним законом порядку доступу (ознайомлення) до такої інформації/документів.

Доводи позивача про те, що запитуваний ним документ був створений (складений) до моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як підставу для задоволення його запиту, на думку суду є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що запитувані документи існували до відкриття кримінального провадження, не змінює їх статусу як матеріалів досудового розслідування станом на момент звернення із запитом на інформацію.

Суд також враховує, що запитуваний позивачем аналітичний продукт від 09.05.2024 № 23.6/02/26-24-АП, долучений до матеріалів кримінального провадження, крім іншого, є службовою інформацією, яка відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» належить до інформації з обмеженим доступом.

Так, наказом Бюро економічної безпеки України від 01.02.2022 № 27 (зі змінами) затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію в БЕБ (далі - Перелік, оприлюднений на офіційному веб-сайті Бюро економічної безпеки України за посиланням: https://esbu.gov.ua/dlia-hromadskosti/dostup-do-publichnoyiinformaciyi/perelik-vidomostei-shcho-stanovliat-sluzhbovu-informatsiiu-u-biuroekonomichnoi-bezpeky-ukrainy).

Вказаним наказом визначено, що службову інформацію в БЕБ становлять, зокрема, аналітичні продукти БЕБ (у разі використання відомостей, що становлять службову інформацію) (пункт 11.1 Переліку).

Повноваження БЕБ визначено статтею 8 Закону України від 28.01.2021 № 1150-IX «Про Бюро економічної безпеки України» (далі - Закон № 1150- IX), зокрема БЕБ відповідно до покладених на нього завдань здійснює інформаційно-пошукову та аналітично-інформаційну роботу з метою виявлення та усунення причин і умов, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності Бюро економічної безпеки України.

Повноваження БЕБ у сфері інформаційно-аналітичного забезпечення визначено статтею 9 Закону № 1150-IX, зокрема БЕБ здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу.

Згідно зі статтею 14 Закону № 1150-IX у структурі БЕБ діють інформаційно-аналітичні підрозділи.

Частиною першою статті 21 Закону № 1150-IX регламентовано, що аналітик Бюро економічної безпеки України - це особа, яка має спеціальне звання Бюро економічної безпеки України, основним завданням якої є здійснення кримінального аналізу з метою виконання завдань Бюро економічної безпеки України.

Частиною першою статті 2 Закону № 1150-IX визначено, що кримінальний аналіз - інформаційно-аналітична діяльність, спрямована на встановлення взаємозв`язків між даними про злочинну діяльність та іншими даними, потенційно з ними пов`язаними, їх оцінювання та інтерпретацію, прогнозування розвитку досліджуваних подій з метою їх використання для виявлення, припинення та розслідування кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки держави.

Частиною третьою статті 21 Закону № 1150-IX передбачено, що аналітик Бюро економічної безпеки України створює аналітичні продукти, передбачені цим Законом.

Згідно з пунктом 2 статті 22 Закону № 1150-IX, аналітичний продукт - це результат аналітичного дослідження, складений у письмовій формі, з використанням інформації, що міститься в інформаційних системах Бюро економічної безпеки України та інших джерелах, у тому числі інформації, що міститься в заявах або повідомленнях про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону № 1150-IX результатом роботи інформаційно-аналітичних підрозділів Бюро економічної безпеки України є аналітичні продукти та інформаційні документи.

Таким чином, оскільки запитуваний позивачем аналітичний продукт від 09.05.2024 № 23.6/02/26-24-АП є службовою інформацією Бюро економічної безпеки України, яка відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» належить до категорії інформації з обмеженим доступом, він не підлягає розголошенню та не може бути наданий у відповідь на запит на публічну інформацію.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач, відмовивши у наданні запитуваної інформації, не провів «трискладового тесту», то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вказане жодним чином не спростовує правильність висновків відповідачів про те, що порядок надання запитуваної позивачем інформації врегульований статтями 221, 222 КПК України. Закон України «Про доступ до публічної інформації», гарантуючи доступ до публічної інформації, не може слугувати альтернативним способом отримати інформацію, режим доступу до якої є предметом спеціального правового регулювання.

За таких обставин дії відповідачів у відмові позивачу у наданні документів на запит від 02.06.2025 вчинені на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені законодавством України, у зв`язку з чим такі є правомірними.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Під час судового розгляду справи судом не встановлено ознак протиправності дій відповідачів в контексті спірних правовідносин. Натомість, доводи позивача, зазначені у позовній заяві є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено ст. 139 КАС України не передбачено.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «База» (вул. Капушанська, 91, м. Ужгород, Ужгородський р-н, Закарпатська обл., 88018, ) до Бюро економічної безпеки України (вул. Шолуденка, 31, м. Київ, 04116, ), Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Закарпатській області (вул. Народна, 1, с. Тур`ї Ремети, Ужгородський район, Закарпатська область, 89221, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.М. Луцович