Справа № 160/1208/26
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД У Х В А Л А
18 лютого 2026 р.Справа №160/1208/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №160/1208/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1), Комісії з розгляду питань щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №160/1208/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1), Комісії з розгляду питань щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якій позивач просить:
- скасувати протокол Комісії з розгляду питань щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобіліщації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 грудня 2025 року №53 про відмову в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період;
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена вище справа розподілена головуючому судді Туровій О.М.
Разом із вищевказаною позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, в якій останній просить суд забезпечити позов шляхом:
- заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (рнокпп НОМЕР_1 ), адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на військову службу під час мобілізації на особливий період до набрання законної сили рішенням суду в даній справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №160/1208/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1), Комісії з розгляду питань щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1208/26 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
17.02.2026 до суду вдруге надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій заявник просить забезпечити позов шляхом:
- заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (рнокпп НОМЕР_1 ), адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на військову службу під час мобілізації на особливий період до набрання законної сили рішенням суду в даній справі.
В обґрунтування заяви заявник зазначив, що предметом спору у цій справі є рішення про відмову в наданні позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, з яким позивач не погоджується та вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, при цьому, на думку позивача, оскільки Комісія з розгляду питань щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовила позивачеві у наданні відстрочки, то ІНФОРМАЦІЯ_4 може вчиняти дії, спрямовані на призов позивача на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із чим позивач може набути статусу військовослужбовця. Заявник додаткового наголосив, що з 05.02.2026 він є порушником правил військового обліку. Звернення до органів Національної поліції для здійснення адміністративного затримання та доставлення заявника, а також притягнення до адміністративної відповідальності, в свою чергу, унеможливить реалізацію позивачем права на відстрочку та, відповідно, унеможливить виконання рішення суду у цій справі, у разі якщо воно буде ухвалене на користь позивача. З огляду на викладене, позивач просить вжити заходи забезпечення позову з урахуванням запропонованого способу.
Відповідно до частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням приписів ч. 1 ст. 154 КАС України суд розглянув заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та матеріали справи, в рамках якої її подано, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частиною першою ст. 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
З аналізу наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (зупинення оскаржуваного рішення). Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
З огляду на приписи статті 150 КАС України, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В силу ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, аргументованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
Виходячи з системного тлумачення зазначених положень закону, застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.
При цьому з аналізу вищенаведених приписів статті 150 КАС України слідує, що цією нормою закону визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В розумінні наведених норм процесуального закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
При цьому, інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Водночас, п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Як слідує з матеріалів позовної заяви, 22.12.2025 позивач через центр надання адміністративних послуг подав заяву щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації із додатками на підставі п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України), проте отримав повідомлення щодо рішення про відмову в наданні відстрочки.
Натомість, жодні рішення і дії ані ІНФОРМАЦІЯ_1 , ані працівників Національної поліції щодо здійснення призову позивача на військову службу під час моблізації не є предметом спору у цій справі.
Суд зазначає, що адміністративне затримання та доставлення порушника є заходами забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, проводиться уповноваженими на те органами (посадовими особами) щодо осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, зокрема з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення (ст. 259, 260-263 КУпАП).
Зазначені заходи застосовуються, зокрема, до осіб, які допустили порушення правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідальність за які передбачена ст. 210, 210-1 КУпАП.
При цьому, заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення безпосередньо не пов`язані з процедурами призову громадян на військову службу під час мобілізації та не є елементом такого призову, а сам по собі статус особи як порушника військового обліку не тягне автоматичного призову на військову службу.
Тож, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, в частині заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти будь-які дії щодо призову на військову службу під час мобілізації громадянина України ОСОБА_1 , виходять за межі предмету спору у цій справі і суперечать приписам п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України, відтак, не можуть бути застосованими.
Крім цього, проаналізувавши мотиви, якими позивач обґрунтовує подану заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку, що доводи й аргументи позивача не є достатніми та переконливими для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України, адже мотиви заяви про забезпечення позову збігаються з підставами позовної заяви в тій частині, що позивач стверджує про протиправність оскаржуваного рішення про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період.
Водночас, доводи позивача про протиправність оскаржуваного рішення відповідача можуть бути перевірені лише під час розгляду справи по суті позовних вимог, бо протиправність оскаржуваного рішення може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті
Правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладена у постанові від 19 червня 2018 року справі №826/9263/17, зводиться до того, що підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення (дій) є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року в справі №800/521/17 зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.
Разом з цим, матеріали позовної заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, зокрема, останнім не надано доказів отримання ним повістки про виклик до територіального центру комплектування з метою мобілізації, або доказів вчинення відповідачем будь-яких дій щодо переміщення позивача до військової частини з метою проходження ним військової служби в ЗСУ тощо.
За таких обставин, наведені позивачем доводи в обґрунтування необхідності забезпечення позову в частині щодо посилання на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних дій відповідача, на думку суду, не є достатніми та обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення позову, а забезпечення позову з цих підстав за змістом буде ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Мотиви, наведені у заяві про забезпеченні позову, не свідчать про реальний характер загрози правам чи інтересам заявника до ухвалення рішення по суті спору і ґрунтується виключно на припущеннях заявника без підтвердження того, що такі наслідки фактично настануть, а дії, про які він вказує, будуть вчинені. Побоювання заявника щодо можливого настання для нього наслідків, які він вважає негативними та прагне уникнути, самі по собі не можуть бути підставою для забезпечення позову.
Таким чином, в ході розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову судом не виявлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.
За таких обставин, наведені заявником (позивачем) доводи в обґрунтування необхідності забезпечення позову, на думку суду, не є достатніми та обґрунтованими для вжиття заходів його забезпечення, оскільки матеріали справи не містять об`єктивних доказів, які б свідчили про існування підстав, визначених ст. 150 КАС України, отже, подана ОСОБА_1 заява є необґрунтованою та передчасною, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 150-154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №160/1208/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1), Комісії з розгляду питань щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова