Справа № 560/2227/26
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2227/26
УХВАЛА

17 лютого 2026 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Блонський В.К., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2026 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 за період з 01.03.2018 по 04.11.2024 включно, з урахуванням раніше виплачених сум.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на мені, ОСОБА_1 , за період з 01.03.2018 по 04.11.2024 включно, індексацію-різницю грошового забезпечення відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

За результатами перевірки матеріалів позовної заяви в порядку статті 171 КАС України, суддя встановив, що адміністративний позов подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України.

Згідно зі статтею 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3).

Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів визначені статтею 233 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19.07.2022, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19.07.2022, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Суд враховує, що відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, строк, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України, в редакції, чинній з 19.07.2022, з урахуванням пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", розпочав свій перебіг з 01.07.2023 та закінчив такий перебіг - 30.09.2023.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23.

В зазначеній постанові Верховний Суд, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшов таких висновків: Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин). З урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року (пп. 65.1 - 65.2 п. 65 постанови).

Як установлено судом, позивач виключений зі списків особового складу Військової частини з 04.11.2024.

Доказів на підтвердження визначення моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права останній не надав.

Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, суд доходить висновку, що позовні вимоги, щодо перерахунку та виплати індексації-різниці грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 04.11.2024 року пред`явлено з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Позивач до позовної заяви додає заяву про поновлення пропущеного строку звернення, в якій вказує, що позивача виключено із списків особового складу військової частини та знято зі всіх видів забезпечення, при цьому позивачем не було одержано письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені йому при звільненні. Отже позивачу не було відомо, що грошове забезпечення нараховувалося без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 для обчислення посадового кладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум суму нарахованого та виплаченого грошового забезпечення, окрім, цього. Позивач не мав підстав для сумнівів у добросовісності відповідача при здійсненні нарахування та виплати грошового забезпечення. Також посилається на рішення Європейського Суду з прав людини.

Надаючи оцінку аргументам, вказаним к заяві, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України процесуальний строк може бути поновлено судом у разі його пропуску з поважних причин. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність об`єктивних, непереборних та незалежних від його волі обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду.

Як убачається із матеріалів справи, позивач виключений зі списків особового складу військової частини 04.11.2024. Разом із тим позов подано 13.02.2026, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній після 19.07.2022), з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23.

Посилання позивача на те, що йому не було вручено письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, суд оцінює критично з огляду на таке.

По-перше, відсутність письмового повідомлення про складові нарахованого грошового забезпечення сама по собі не позбавляла позивача можливості звернутися до відповідача та дізнатися про розмір фактично отриманих сум. Грошове забезпечення є періодичним платежем, який виплачується щомісячно, а його розмір є відомим особі в момент отримання відповідних виплат. Позивач не надав доказів того, що він був позбавлений доступу до інформації про розмір виплаченого йому грошового забезпечення або що відповідач перешкоджав йому в отриманні такої інформації.

По-друге, доводи про відсутність підстав сумніватися у добросовісності відповідача не можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Незнання особою порядку нарахування складових грошового забезпечення або довіра до роботодавця не є об`єктивними та непереборними обставинами, які унеможливлювали реалізацію права на судовий захист у встановлений законом строк. Право на звернення до суду передбачає належну процесуальну активність особи та розумну обачність у захисті своїх прав.

По-третє, позивач не навів жодних конкретних обставин (стан здоров`я, перебування у відрядженні, виконання бойових завдань, перебування в полоні чи інші обставини непереборної сили), які б об`єктивно унеможливлювали звернення до суду протягом установленого законом строку після звільнення або після 01.07.2023 - дати, з якої, відповідно до правової позиції Верховного Суду, розпочався перебіг тримісячного строку.

Посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини не спростовує висновку суду. ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, зокрема шляхом установлення процесуальних строків звернення до суду, за умови що такі обмеження переслідують легітимну мету та є пропорційними. Встановлення національним законодавством строків звернення до суду спрямоване на забезпечення принципів правової визначеності та стабільності правовідносин і саме по собі не порушує права на справедливий суд.

Таким чином, наведені позивачем обставини свідчать лише про його суб`єктивне ставлення до правовідносин та тлумачення норм законодавства, однак не підтверджують наявності об`єктивних, непереборних і незалежних від його волі причин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, зазначені у заяві позивача, є неповажними, а підстави для поновлення пропущеного строку відсутні.

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позов необхідно залишити без руху та запропонувати позивачу у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви у спосіб подання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 04.11.2024, із зазначенням інших підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись частиною 1 статті 123, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 04.11.2024.

Позовну заяву ОСОБА_1 , залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддяВ.К. Блонський