Справа № 140/9210/24
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа №140/9210/24

адміністративне провадження № К/990/4469/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Єзерова А.А., Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2025 у справі №140/9210/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 17.05.2024 №16 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області перевести позивачку на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII, з часу звернення із заявою - з 14.05.2024, з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих 10.05.2024 за №36/02/2-24.

Відповідач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2025 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову відмовлено.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний Суд» 30.01.2026 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду 30.12.2025 та залишити в силі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.10.2024.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановлено, що скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 цього Кодексу. Також заявник касаційної скарги зазначає, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи та ця справа має виняткове значення для скаржника.

Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо, зокрема, особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи та справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункти «б» та «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України).

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Згідно пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу, справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Варто зауважити, що предмет спору у цій справі та критерії, визначені пунктом 3 частини 6 статті 12 КАС України, а також факт того, що дана справа не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження (частина 4 статті 12 КАС України), дають підстави стверджувати, що вказану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності.

В обґрунтування права на касаційне оскарження ОСОБА_1 зазначає про наявність обставин, наведених у підпунктах «б» та «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Так, скаржник обґрунтовує необхідність прийняття цієї касаційної скарги тим, що на цей час в провадженні судів відсутні будь-які інші судові спори із територіальними органами Пенсійного фонду України, у яких предметом спору було б питання правильності призначення, обрахунку чи переведення ОСОБА_1 із одного виду пенсії на інший. Також відсутні судові та позасудові спори, у яких ОСОБА_1 мала б змогу (так чи інакше) ставити питання про оцінку (переоцінку) правомірності прийнятого ГУ ПФУ в Донецькій області рішення №16 від 17.05.2024.

Верховний Суд відхиляє такі доводи скаржника з огляду на те, що останні не містять достатніх обґрунтувань, посилань на конкретну справу, при розгляді якої ОСОБА_1 позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, та яким чином ці обставини впливають на вирішення спору у конкретній іншій справі, як того вимагає норма процесуального закону. Суд зазначає, що лише загальні посилання на такі обставини, за відсутності вмотивованих аргументів, не дають підстав для висновку, що є підстави для відкриття касаційного провадження з посиланням на підпункт «б» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Також скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є передбачуваним процесом.

Отже, доводи скаржника, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи та ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, є необґрунтованими.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 19.05.2025 у справі №300/936/23, сформулював таку правову позицію щодо права осіб, які бажають перейти з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, яка їм вже призначалась до цього, на перерахунок цієї пенсії на підставі нових довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за посадою, з якої ці особи вийшли на пенсію: «Як Закон № 889-VІІІ, так і Закон №1058-IV не передбачають підстав (умов) для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати працюючих службовців. Не передбачає таких підстав і стаття 37 Закону № 3723-ХІІ.

Враховуючи пряму дію закону в часі, до правовідносин щодо перерахунку пенсій застосовується законодавство, чинне на час, коли здійснюється перерахунок, а не те, яке діяло на час призначення пенсії.

Отже, враховуючи, що законодавством не передбачено підстав та умов перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачки, на яку вона просила її перевести у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих державних службовців, а відтак не було підстав і для переведення на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ через зменшення розміру отримуваної пенсії.».

Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у постанові Верховного Суду від 28.02.2023 у справі № 520/6418/21.

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 відповідно до такої правової позиції Верховного Суду.

Позивачка не обґрунтовує підстави для відступу від наведених висновків Верховного Суду та суд касаційної інстанції не вбачає за необхідне відступати від такого висновку.

Разом з цим, підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, а саме якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Заявник касаційної скарги посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №265/3709/17, від 13.02.2019 у справі №822/524/18, від 01.04.2020 у справі №607/9429/17, від 19.03.2019 у справі №357/1457/17, від 15.08.2019 у справі №676/6166/17, від 25.05.2023 у справі №580/3805/22 та стверджує, що ці висновки є подібними до обставин цієї справи і суд апеляційної інстанції не врахував їх при ухваленні судового рішення.

Водночас, Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на висновки у зазначених скаржником справа, оскільки обставини цієї справи та справи, зазначених скаржником з метою обґрунтування підстави касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, апеляційний суд врахував, що ОСОБА_1 у 1997 році призначено пенсію за віком за Законом №3723-ХІІ, яку вона отримувала до переведення на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

В подальшому, 14.05.2024 позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просила перевести на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ, додавши довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, проте оскаржуваним рішенням №16 від 17.05.2024 відповідачем у переведенні на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ відмовлено у зв`язку з тим, що пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ їй уже було призначено, а проведення перерахунків пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців чинним законодавством не передбачене, тому здійснювати переведення недоцільно.

Також апеляційний суд зауважив, що пунктом 13 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 позивачу надано право вибору, на підставі якого закону отримувати пенсію, або залишитись на пенсії за віком за Законом №1058 чи поновити пенсію за Законом України «Про державну службу» у розмірі, який було встановлено до переведення на пенсію за віком за Законом №1058, а тому, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 раніше була призначена пенсія за віком відповідно до Закону №3273, то вона має право поновити пенсію з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому надійшла відповідна заява, обчислену згідно з законом в розмірах та за нормами чинними на момент призначення, тобто згідно з довідками, які наявні в матеріалах пенсійної справи на момент первинного призначення пенсії державного службовця.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції (із посиланням на висновки Верховного Суду, які викладено в постановах від 25.07.2025 у справі №140/5363/24 та від 10.09.2025 у справі №420/25000/24) обгрунтовано також тим, що визнання підпункту 1 пункту 2 розділу XI Закону №889-VIII таким, що не відповідає Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №3-р/2022), не надає особі безпосереднього права на перерахунок пенсії без наявності відповідного законодавчого врегулювання механізму такого перерахунку (

Таким чином, суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов обгрунтованого висновку, що чинне законодавство України не передбачає можливості повторного призначення пенсії державного службовця, яка вже була призначена раніше, а також не встановлює правового механізму її перерахунку у зв`язку зі зміною (збільшенням) складових заробітної плати.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання заявника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що прийнято у відповідності до усталеної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У підсумку Верховний Суд зауважує, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2025 у справі №140/9210/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді А.А. Єзеров

С.М. Чиркін