Справа № 520/1662/26
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

16 лютого 2026 р. № 520/1662/26

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Дмитро Волошин, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», п. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» грошову компенсацію за невикористані 50 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 (10 діб), 2022 (10 діб), 2023 роки (10 діб), 2024 рік (10 діб), 2025 рік (10 діб) - відпустки як працівнику, який має двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16 вересня 2025 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», п. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» грошову компенсацію за невикористані 50 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 (10 діб), 2022 (10 діб), 2023 роки (10 діб), 2024 рік (10 діб), 2025 рік (10 діб) - відпустки як працівнику, який має двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16 вересня 2025 року.

Ухвалою від 02.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку та доказів поважності таких причин.

Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху доставлена представнику позивача до електронного кабінету у системі "Електронний суд" 03.02.2026 о 05:04, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Від представника позивача 04.02.2026 до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява, в якій представник позивача виклав доводи щодо того, що позивачем не пропущений строк звернення до суду. Також, представник позивача послався на рішення Конституційного Суду України № 1-р/2025 від 11.12.2025. Просить відкрити провадження у справі.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч.ч.1 та 2 ст.233 КЗпП України у редакції, чинній до 19.07.2022, передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України №2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.233 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Суд зазначає, що положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві.

Суд зазначає, що до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22 та від 19.01.2023 у справі №460/17052/21.

Так, позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації за невикористані 50 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 (10 діб), 2022 (10 діб), 2023 роки (10 діб), 2024 рік (10 діб), 2025 рік (10 діб) - відпустки як працівнику, який має двох дітей віком до 15 років станом на 2021 рік та дитини - особи з інвалідністю, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16 вересня 2025 року.

Позивач звільнений зі служби з 17.09.2025, що вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з наказу від 16.09.2025 № 537 о/с.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню тримісячний строк звернення до суду.

Разом із тим, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 27.01.2026. Отже, позивач пропустив встановлений законодавством тримісячний строк звернення до адміністративного суду, про що судом було зазначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Фактично позивач не подав до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням причин його пропуску та відповідних доказів наявності таких причин.

Щодо посилань позивача на рішення Конституційного Суду України № 1-р/2025 від 11.12.2025, то суд не приймає зазначене посилання позивача до уваги, оскільки фактично зазначене рішення стосується осіб, які працюють, однак у даній справі позивач є звільненим зі служби. До позивача в даному випадку застосовуються норма частини 2 статті 233 КЗпП України, яка не була предметом розгляду згідно рішення Конституційного Суду України № 1-р/2025 від 11.12.2025.

Так, позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до адміністративного суду та заяви про поновлення строку звернення до суду не подав.

Жодних об`єктивних причин пропущення строку на звернення до суду позивачем не наведено.

Таким чином, позивач так і не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення позивача до суду, які б завадили йому звернутися з цим позовом протягом встановленого законом строку, а тому наведені позивачем обставини суд визнає недостатніми для висновку про те, що позивач своєчасно звернувся до суду.

З огляду на викладене, суд робить висновок про відсутність підстав для поновлення строку звернення позивача до суду.

Так, у встановлений судом строк - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, тобто до 13.02.2026, позивач недоліки позовної заяви не усунув, клопотання про продовження строку для усунення недоліків не заявляв.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви - залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН