Справа № 420/41522/25
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), оформлене протоколом від 21.11.2025 р. №110, в частині відмови в наданні ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), прийняти рішення про надання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк дії Указу Президента України про продовження строку проведення загальної мобілізації.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач подав на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки на його утриманні 3 (троє) дітей віком до 18 років. На адресу електронної пошти позивача надійшов лист від ІНФОРМАЦІЯ_5 із скан-копією Повідомлення за підписом заступника голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, рішення комісії оформлене протоколом від 21.11.2025 р. №110. Як вбачається з вказаного вище повідомлення, причина відмови: відсутній договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні.

06.01.2026 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається військовозобов`язаним, які мають на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. З аналізу наведеної норми вбачається, що законодавець визначив утримання як обов`язкову юридичну умову реалізації права на відстрочку, тоді як сам по собі факт батьківства або наявність запису про батька у свідоцтвах про народження дітей не є достатнім для підтвердження наявності такого права. Поняття «утримання» не розкривається Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однак його зміст підлягає системному тлумаченню у взаємозв`язку з нормами сімейного законодавства. Так, відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від факту перебування у шлюбі. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини визначається за згодою батьків. Водночас стаття 157 СК України передбачає, що питання участі одного з батьків у вихованні дитини, якщо батьки проживають окремо, вирішується за домовленістю між ними. Таким чином, у випадку окремого проживання батьків саме письмова домовленість між батьками є єдиним належним юридичним механізмом, який дозволяє об`єктивно встановити, з ким проживають діти та яким чином інший з батьків бере участь у їх вихованні та утриманні. За відсутності такого договору зберігається рівність батьківських прав та обов`язків, що виключає можливість беззаперечного висновку про перебування дітей на утриманні одного з батьків. Позивач, звертаючись із заявою про надання відстрочки, не надав письмового договору між батьками щодо визначення місця проживання дітей та участі другого з батьків у їх вихованні, не надав судового рішення з цього питання, а також не надав інших належних доказів фактичного утримання дітей документів, які підтверджують систематичні витрати на забезпечення дітей. За таких обставин фактична умова "утримання", передбачена пунктом 3 частини першої статті 23 Закону, не підтверджена належними та допустимими доказами.

12.01.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заяви чи клопотання від сторін не надходили.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач має трьох неповнолітніх дітей, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (серія НОМЕР_3 від 11.01.2018 року);

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (серія НОМЕР_4 від 14.08.2024 року);

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (серія НОМЕР_5 від 15.01.2025 року).

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 01.03.2018 року по справі № 713/122/18 позірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований 08 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №20.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 06.03.2018 року по справі № 713/135/18 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП НОМЕР_2 ), стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ,

16.06.2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_6 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 року по справі № 947/25128/24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_2 , визнано усиновлювачем малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Позивач 19.11.2025 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочи від призову на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

До заяви додано відповідні документи, що підтверджують його право на відстрочку, а саме: 1. Роздрукований військово-обліковий документ в електронній формі ОСОБА_1 ; 2. Паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 ; 3. Витяг з реєстру територіальної громади №2025/016459630 ОСОБА_1 ; 4. Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 від 16.06.2021 р. ОСОБА_1 ; 5. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 11.01.2018 р. ОСОБА_2 (доньки ОСОБА_1 ); 6. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 14.08.2024 р. ОСОБА_4 (доньки ОСОБА_1 ); 7. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 15.01.2025 р. ОСОБА_6 (сина ОСОБА_1 ); 8. Копія рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 р. по справі № 947/25128/24 про усиновлення ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_8 (прізвище та по батькові після усиновлення - ІНФОРМАЦІЯ_16 ) з відміткою про набрання законної сили; 9. Копія рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 01.03.2018 р. по справі № 713/122/18 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною - ОСОБА_9 з відміткою про набрання законної сили; 10. Копія рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 06.03.2018 р. по справі № 713/135/18 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 (доньки ОСОБА_10 ) в твердій грошовій сумі, з відміткою про набрання законної сили; 11. Нотаріально засвідчена заява від 07.11.2025 р. ОСОБА_11 (колишньої дружини ОСОБА_1 ) про відсутність заборгованості та претензій щодо сплати ОСОБА_1 аліментів; 12. Квитанції про сплату ОСОБА_1 аліментів на утримання його неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 ; 13. Інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів.

21.11.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_14 розглянуто заяву та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу (за наявності) пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Так, протоколом від 21 11 2025 р. № 11 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період у зв`язку із відсутністю договору між батьками про те, з ким із батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про надання відстрочки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Зокрема, останнім Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» 12 січня 2026 року № 40/2026 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі ? Закон № 2232-ХІІ).

Частинами першою, другою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі ? Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі Закон № 3543-XII).

Водночас підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Законом № 3543-XII.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

За змістом положень ч.ч. 7, 8 ст. 23 Закону № 3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з абз. 9 п. 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки регламентовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок № 560 у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. п. 56, 57 вказаного Порядку відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Згідно з п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Так, Додаток 5 цього Порядку визначає, що документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII є: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Відповідно до п. 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7.

Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Частиною третьою статті 11 Закону України від 26.04.2001 №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-ІІІ) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої та другої статті 15 Закону №2402-ІІІ дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За приписами частин першої - четвертої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Частино. першою статті 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами 1-3 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Висновки суду.

Суд зазначає, що предметом доказування в цій справі є доведеність факту перебування на утриманні позивача трьох і більше дітей віком до 18 років та, як наслідок, наявність підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, позивач звертаючись із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 просив оформити у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Разом із заявою позивачем подані копії наступних документів: 1. Роздрукований військово-обліковий документ в електронній формі ОСОБА_1 ; 2. Паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 ; 3. Витяг з реєстру територіальної громади №2025/016459630 ОСОБА_1 ; 4. Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 від 16.06.2021 р. ОСОБА_1 ; 5. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 11.01.2018 р. ОСОБА_2 (доньки ОСОБА_1 ); 6. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 14.08.2024 р. ОСОБА_4 (доньки ОСОБА_1 ); 7. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 15.01.2025 р. ОСОБА_6 (сина ОСОБА_1 ); 8. Копія рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 р. по справі № 947/25128/24 про усиновлення ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_8 (прізвище та по батькові після усиновлення - ІНФОРМАЦІЯ_17 ) з відміткою про набрання законної сили; 9. Копія рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 01.03.2018 р. по справі № 713/122/18 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною - ОСОБА_9 з відміткою про набрання законної сили; 10. Копія рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 06.03.2018 р. по справі № 713/135/18 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 (доньки ОСОБА_10 ) в твердій грошовій сумі, з відміткою про набрання законної сили; 11. Нотаріально засвідчена заява від 07.11.2025 р. ОСОБА_11 (колишньої дружини ОСОБА_1 ) про відсутність заборгованості та претензій щодо сплати ОСОБА_1 аліментів; 12. Квитанції про сплату ОСОБА_1 аліментів на утримання його неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 ; 13. Інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів.

За результатами опрацювання вказаних документів відповідачем 21.11.2025 року прийнято рішення, оформлене протоколом №110, про відмову в наданні позивачеві відстрочки, оскільки не доведено існування обставин та наявність законних підстав для надання відстрочки відповідно до п.3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачу відстрочки як батьку трьох малолітніх дітей стала відсутність договору між батьками про те, з ким із батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні.

В контексті наведеного суд зауважує, що згідно Додатку 5 до Порядку №560 документами, що підтверджують право на відстрочку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Суд зазначає, що вказана норма містить альтернативний перелік документів, що підтверджують утримання дітей.

Суд констатує, що позивач є батьком трьох дітей, які на момент звернення із заявою про надання відстрочки не досягли 18 років, запис щодо чого наявний в свідоцтвах про народження усіх трьох дітей.

Суд зауважує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, СК України, передбачає безумовний обов`язок утримання батьками неповнолітньої дитини, а також що це утримання може відбуватися у різні способи: за домовленістю між батьками, шляхом сплати аліментів за рішенням суду або за договором укладеним відповідно до ст.189 СК України, безпосередньо витрати на утримання дитини під час проживання з нею однієї сім`єю та інше.

Тобто, з цієї правової конструкції, можливо зробити висновки. По-перше, законодавець не виділяє якогось окремого способу утримання дітей, яке надає права на відстрочку за п.3 ч.1 ст.23 Закону. Будь-який спосіб утримання дітей, визначений Сімейним кодексом України, у такому випадку є підставою для надання відстрочки від призову. По-друге, оскільки законодавцем прямо вказано на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, як умови надання відстрочки, це вказує, що законодавець свідомо передбачає право на надання відстрочки тому військовозобов`язаному, який не проживає з дітьми, але утримує їх у спосіб сплати аліментів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із своєю неповнолітньою дитиною від першого шлюбу не проживає.

Водночас, сам факт батьківства не є підставою стверджувати, що батько утримує свою неповнолітню дитину у разі якщо батько з такою дитиною не проживає. Проте у разі, якщо біологічний батько сплачує аліменти, вважається, що саме він утримує свою дитину.

Так, на підтвердження зазначених обставин позивачем до заяви надано витяг з Єдиного реєстру боржників, з якого вбачається, що інформація про наявність заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутня.

Також, в матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , з якої вбачається відсутність заборгованості із сплати аліментів у ОСОБА_1 та повністю виконує свій обов`язок щодо матеріального утримання нашої спільної доньки.

Відтак, вказана заява підтверджує факт утримання позивачем його доньки від попереднього шлюбу.

Суд зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не встановлено, що перелік документів, визначених у додатку 5 до постанови Кабінету Міністрів України №560 є вичерпним, а факт утримання не може підтверджуватись іншими документами, якщо вони є належними та допустимими.

З аналізу вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позивачем до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ надано належні документи, які можуть підтверджувати факт утримання дітей.

Таким чином, доказами, які містяться у матеріалах справи доведено факт перебування на утриманні позивача трьох дітей віком до 18 років та відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів.

Водночас, рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні відстрочки ОСОБА_1 , оформлену протоколом від № 110 від 21.11.2025 року не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та не містить належних мотивів його прийняття.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що заяву позивача відповідач належним чином не розглянув, не дослідив всіх доказів та не здійснив перевірку наявності підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу, оформленого протоколом комісії № 110 від 21.11.2025 року.

В той же час, суд звертає увагу, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У разі, якщо суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що оскільки заяву позивача відповідач належним чином не розглянув, не дослідив всіх доказів та не здійснив перевірку наявності підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за наданими документами, зазначене свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та за наслідками її розгляду прийняти відповідне обґрунтоване рішення, з врахуванням висновків суду.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 484,48 грн.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену протоколом № 110 від 21.11.2025 року та викладену у повідомленні від 21.11.2025 року №8514, у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти відповідне обґрунтоване рішення, з врахуванням висновків суду.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 484,48 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко