Справа № 360/1504/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року справа №360/1504/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Щасливого Олексія Романовича на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року (повне судове рішення складено 21 жовтня 2025 року) у справі № 360/1504/23 (суддя в І інстанції Петросян К.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 03.10.2025 надійшла заява адвоката Щасливого Олексія Романовича в інтересах ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 360/1504/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, в якій заявник просив:

змінити спосіб виконання невиконаної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2025 у адміністративній справі №360/1504/23 з формулювання «зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 утримані з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 № 7466 «Про результати службового розслідування» грошові кошти у сумі 83138,49 грн» на «стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 83 138,49 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішення суду у наведеній справі, з урахуванням змін апеляційною інстанцією, набрало законної сили 23.01.2025 та 12.02.2025 судом видано виконавчий лист на виконання рішення суду.

14.02.2025 представник позивача електронною поштою звернувся до відповідача щодо добровільного виконання рішення суду, проте відповіді на цю заяву не отримав, у зв`язку із чим 14.03.2025 виконавчий лист звернуто до примусового виконання.

Наразі виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №77611679, ідентифікатор доступу АБД3В6ДД425Д), проте боржник у межах виконавчого провадження судове рішення не виконує.

В ході примусового виконання судового рішення боржник в листуванні з органом ДВС та судом зазначив, що здійснив нарахування грошових коштів на виконання рішення суду, проте реальна їх виплата залежить від вищих органів командування, оскільки боржник перебуває на їх фінансовому утриманні.

Тобто, боржником виконано рішення в частині зобов`язання нарахувати певні види коштів, проте фактично виплатити ці кошти боржник не може з бюрократичних мотивів, оскільки вони обліковуються за іншим КЕКВ та залежать від виділення на ці цілі коштів вищим органом військового управління.

Отже, реальне виконання рішення за такого формулювання («зобов`язати виплатити») вкрай ускладнено. Оскільки боржником вже фактично нараховано суму коштів на виконання рішення суду та залишається виключно питання реальної виплати цих коштів, позивач просить суд змінити спосіб виконання рішення.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у задоволенні заяви про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 360/1504/23 - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, прийняти нове рішення, яким заяву представника позивача про зміну способу і порядку виконання судового рішення задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано заяву.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Розглянувши заяву про зміну способу та порядку виконання судового рішення, дослідивши матеріали судової справи, суд встановив таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно висновку Конституційного Суду України, складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно із частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.

Відповідно до частин першої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат (частина третя статті 378 КАС УКраїни).

Суд зауважує, що поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено КАС України. Натомість порядок виконання судового рішення означає визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Водночас, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний судом при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача.

Мета зміни способу та порядку виконання рішення суду полягає у тому, щоб усунути обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання такого судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2018 року у справі №803/3805/15 зазначив, що системний аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для встановлення порядку і способу виконання судового рішення є обставини, що перешкоджають належному його виконанню: ускладнюють його виконання або роблять неможливим, при цьому судове рішення не може бути змінено по суті.

Тобто зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 826/8279/16.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 у справі №360/1504/23, з урахуванням його зміни постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2025, частково задоволено позов адвоката Щасливого Олексія Романовича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії:

визнано протиправними та скасовано пункт 4.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 № 7466 Про результати службового розслідування (в редакції згідно з наказом командира військової частини від 11.03.2024 № 969 Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 № 7466);

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 утримані з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 № 7466 Про результати службового розслідування грошові кошти у сумі 83 138,49 грн.

12.02.2025 позивачем отримано виконавчий лист по справі в частині вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 утримані з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 №7466 Про результати службового розслідування грошові кошти у сумі 83 138,49 грн.

14.03.2025 позивач звернувся до органів виконавчої служби з заявою про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.03.2025 відкрито виконавче провадження ВП № 77611679, з примусового виконання виконавчого листа по справі № 360/1504/23, виданого 12.02.2025 Луганським окружним адміністративним судом про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 утримані з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 № 7466 «Про результати службового розслідування» грошові кошти у сумі 83 138,49 грн.

При цьому, інформації про завершення зазначеного виконавчого провадження станом на час розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, до суду не надано.

Тобто, на час розгляду заяви, наявне відкрите виконавче провадження з виконання судового рішення у цій справі.

Наведене свідчить про існування у позивача можливості отримати реальне виконання судового рішення у межах процедури виконавчого провадження, у тому числі шляхом застосування державним виконавцем до боржника примусових заходів, визначених Законом України "Про виконавче провадження".

Отже наразі підстави стверджувати, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваних результатів, відсутні.

Відповідач перебуває на повному фінансово-господарському забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1 , та є підпорядкованим підрозділом, визначеним Міністерством оборони України, відтак не є розпорядником коштів.

Виплата коштів позивачу на виконання рішення суду залежить від належного фінансування військової частини НОМЕР_1 розпорядником коштів.

Водночас, відповідачем до матеріалів справи надано заявку-розрахунок № 6 від 01.05.25, направлену до Фінансового економічного управлінні ІНФОРМАЦІЯ_1 , на фінансування виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення А0536 на травень 2025 року із розрахунком потреби у коштах, з якої вбачається, що відповідачем включено заборгованість за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 у справі №360/1504/23 в сумі 83 139,00 грн до основної заявки-розрахунку на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення на травень 2025 року ВЧ НОМЕР_1 .

Також, аналогічні заявки-розрахунки було подано відповідачем від 02.06.2025 за №7, від 02.07.2025 №9, від 01.08.2025 №11, від 01.09.2025 №13.

Однак, на час розгляду заяви, відповідні кошти відповідачу не виділені, що позбавляє його можливості наразі виконати рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 83 138,49 грн.

Отже, відповідачем вжито конкретних заходів з метою виконання вказаного вище рішення Луганського окружного адміністративного суду.

Відповідач не заперечує проти виплати коштів ОСОБА_1 і зазначає, що така виплата можлива лише у випадку надходження коштів з Фінансово-економічного управління Командування сухопутних сил.

Водночас стягнення з відповідача коштів, які відсутні на його рахунках для виплати заборгованості за рішенням суду, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта.

Таким чином, виконання рішення суду у даній справі залежить виключно від бюджетного фінансування, а не від визначеного судом способу виконання рішення або ж зміни способу і порядку виконання судового рішення, та не може призвести до його фактичного виконання. Така процесуальна дія у жодному разі не вплине на більш скоріше фінансування державою (Командування сухопутних сил) виплати позивачу утриманих з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 № 7466 Про результати службового розслідування грошових коштів у сумі 83 138,49 грн.

З огляду на викладене, заявником не доведено наявності достатніх та обґрунтованих підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про зміну порядку виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 360/1504/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 17 лютого 2026 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук