Справа № 600/5786/25-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

18 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/5786/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про заборона вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Боднарюк В.І. звернувся з позовом в інтересах ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ухвалене протоколом №553 від 20.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) відносно ОСОБА_2 щодо не надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_2 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою суду від 11.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.02.2026 від представника позивача Боднарюка В.І. до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі його посадових осіб, в тому числі ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_2 на військову службу під час мобілізації, на особливий період до набрання законної сили судового рішення по даній справі.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що позивач ОСОБА_2 є батьком дитини-інваліда ІІІ групи та здійснює за нею постійний догляд, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ №581385 та актом про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) від 15.10.2025 року, складеного членами комісії Рукшинської сільської ради.

17 листопада 2025 позивач особисто через Центр надання адміністративних послуг (Центр Дія) Рукшинської сільської ради Дністровського району подав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у відповідності до п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Однак, 21.11.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) було прийнято рішення про відмову в наданні відстрочки, у зв`язку з тим, що під час розгляду документів встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 є повнолітньою особою, яка потребує постійного догляду, що не передбачено п.9 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки згідно ст.6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

В подальшому, на адресу позивача було надіслано повістку №6391215 із вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) для уточнення даних та, в результаті неявки заявника, внесено відомості щодо ОСОБА_2 як особи, яка перебуває у розшуку.

За таких обставин, як вказує представник заявника, ОСОБА_2 може бути доставлений до ТЦК, де він відповідно буде призваний на військову службу, набуде статусу військовослужбовця, і будь-яке рішення у цій справі не поновить його право на відстрочку, оскільки він перебуватиме на військовій службі і його звільнення з неї буде врегульовано іншими нормами законодавства.

Розглядаючи заяву представника заявника по суті, суд виходить з наведених нижче міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст.150 КАС забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеними вище нормами процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За наслідками розгляду заяви про забезпечення позову суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Так, згідно з доводами заяви, слідує, що у разі прибуття ОСОБА_2 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_1 ), останнього може бути призвано на військову службу у зв`язку із внесенням відомостей про розшук позивача.

Тобто, адвокат необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову обґрунтовує фактичною незгодою з оголошенням заявника у розшук з цієї позиції, що вважає, що останній має право на відстрочку.

Суд звертає увагу на те, що з доданої до матеріалів заяви повістки №6391215 вбачається, що виклик ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) зумовлений необхідністю уточнення його даних.

Також, у заяві адвокат в якості аргументу на користь необхідності вжиття заходів забезпечення позову наводить ту обставину, що у разі призову його довірителя на військову службу під час мобілізації в особливий період останній набуде нового статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію його права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду. Отже, у випадку невжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, відновлення яких буде неможливим.

В свою чергу суд вважає, що оголошення військовозобов`язаного у розшук ще не є діями щодо призову на військову службу, а можуть бути заходами, спрямованими на забезпечення оновлення військово-облікових даних.

Суд наголошує на тому, що оцінку діям відповідача при розгляді заяви ОСОБА_2 і доданих документів буде надано в ході розгляду справи по суті.

Попри це, станом на момент звернення із позовом та з цією заявою, підстав стверджувати, що відповідачем здійснюються заходи щодо призову ОСОБА_2 на військову службу під час мобілізації немає, відтак і не йдеться про зміну його статусу з "військовозобов`язаного" на "військовослужбовця".

Отже, перевіривши доводи заяви, суд зазначає, що представником заявника до суду не надано доказів на обґрунтування вимог щодо забезпечення позову, зокрема, щодо існування очевидної реальної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, відновлення яких буде неможливим. Аргументи позивача фактично зводяться до суб`єктивних припущень щодо можливих наслідків, які можуть настати у разі призову позивача на військову службу. При цьому, докази, які б свідчили, що заявник проходив медичний огляд з метою призову на військову службу, видано повістку на відправлення тощо в матеріалах, доданих до заяви, відсутні.

Таким чином, підстави забезпечення позову, передбачені п.1 ч.2 ст.150 КАС, в даному випадку відсутні. Отож, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У відповідності до статей 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя В.О. Кушнір