Справа № 160/35876/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний Суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до пільгової вислуги років періодів, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 № 64 від 17.02.2025 із розрахунку один місяць служби за три місяці;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пільгову вислугу років, врахувавши періоди безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, зазначені в довідці військової частини НОМЕР_1 №64 від 17.02.2025 із розрахунку один місяць служби за три місяці, перерахувати загальну вислугу років і внести відповідні зміни в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2025 №52 та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), щомісячну надбавку за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу за основною посадою з урахуванням окладу за військовим званням;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати на правову допомогу адвоката.
Ухвалою суду від 22.12.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку положень ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 22.12.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
відомості щодо зарахування /незарахування (підстави) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до пільгової вислуги років періодів, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 № 64 від 17.02.2025 із розрахунку один місяць служби за три місяці;
наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2025 №52;
довідку військової частини НОМЕР_1 № 64 від 17.02.2025;
відомості/інформацію/розрахунки щодо виплат позивачеві під час звільнення позивача зі служби щомісячної надбавку за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу за основною посадою з урахуванням окладу за військовим званням;
всі наявні докази щодо суті спору.
08.01.2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.
08.01.2026 року відповідачем до суду подано заяву про виконання ухвали суду.
12.01.2026 року позивачем до суду подано письмову відповідь на відзив.
16.01.2026 року відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив.
Щодо клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, через пропуск строків звернення позивача до суду із цим позовом, слід зазначити про таке.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Поряд із цим, частинами третьою і п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідаючи на питання, який із двох кодексів має пріоритет у застосуванні до спірних правовідносин КАС України чи КЗпП України, суд керується тим, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).
Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
У Рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).
Отже, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 24.04.2024 року по справі № 580/4684/22, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 18.02.2026 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказує про те, що під час виключення позивачки із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 було винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 №52 від 20.02.2025 року.
Згідно цього наказу, позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
Цим наказом позивачу визначено вислугу років у Збройних Силах станом на 20 лютого 2025 року становить: загальна - 02 роки 11 місяців 22 дня, пільгова не обчислювалася , календарна - 02 роки 11 місяців 22 дня.
Вважає, що невідображення в наказі №52 від 20.02.2025 року пільгової вислуги років, а саме, днів/місяців, що вказані у вищенаведеній довідці про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, командуванням військової частини як пільгові враховані не були, що не відповідає положенням чинного законодавства.
Також, вказує про те, що бездіяльність відповідача щодо незарахування одного місяця служби за три місяця служби відповідно до періодів зазначених в довідці військової частини НОМЕР_1 № 64 від 17.02.2025, є протиправною, що і стало підставою для звернення до суду позивача з цим адміністративним позовом.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що на пільгових умовах особам із числа військовослужбовців, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж, з статті 1-2 цього Закону, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією рф проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 393, до вислуги років для визначення розміру пенсії , призначеної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, зараховується на пільгових умовах: 1) особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, - один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.
Вказують, що при звільненні військовослужбовця на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, таким особам військові частини повинні обрахувати календарну та пільгову вислугу років із занесенням такої інформації до наказів про звільнення.
При цьому, якщо військовослужбовець, який звільняється з військової служби, іще не набув права на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, військові частини обраховують тільки календарну вислугу років.
Відповідач вказує, що спірним у цій справі є питання щодо обчислення Відповідачем пільгової вислуги років під час переведення позивача з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_4 .
Тому, у наказі про звільнення Позивача з військової служби зазначенню підлягає вислуга років на військовій службі у календарному обчисленні.
Вважають, що у цьому випадку, обов`язку щодо обчислення вислуги років Позивача на пільгових умовах у військової частини НОМЕР_1 законодавством не встановлено , оскільки Позивач не звільнений з військової служби та не набув, станом на час виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 , право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Також у своєму позові, Позивач головним чином посилається на те, що вона має статус учасника бойових дій (посвідчення міститься в матеріалах справи) та на довідку військової частини № 64 від 17.02.2025, у якій вказано, що вона у період з 07.05.2022 по 28.04.2023; з 08.05.2023 по 09.06.2023; з 22.06.2023 по 17.08.2023; з 29.08.2023 по 31.10.2023, з 14.11.2023 по 22.12.2023 та з 11.01.2024 по 03.03.2024 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи у м. Дніпро, Дніпропетровської обл.
Згідно Закону № 2262 ХІІ, Позивач повинен був перебувати безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій для зарахування один місяць служби за три місяці часу проходження служби, однак жодних доказів при цьому, що м. Дніпро у період з 07.05.2022 по 28.04.2023; з 08.05.2023 по 09.06.2023; з 22.06.2023 по 17.08.2023; з 29.08.2023 по 31.10.2023, з 14.11.2023 по 22.12.2023 та з 11.01.2024 по 03.03.2024 входило до районів воєнних (бойових) дій до свого позову не надає, що у свою чергу є порушенням вимог ч. 4 ст. 161 КАС України відповідно до якої, Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У Відповідача також, на даний час, немає доказів про те, що м. Дніпро у зазначені періоди входило до району воєнних (бойових) дій. Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до абзацу 25 ст. 1 Закону № 1932 ХІІ при бойових діях повинні застосовуватися будь-які види зброї (озброєння), але при цьому Позивач також, не надає до свого позову докази про те, яке саме озброєння він застосував у період з 07.05.2022 по 28.04.2023; з 08.05.2023 по 09.06.2023; з 22.06.2023 по 17.08.2023; з 29.08.2023 по 31.10.2023, з 14.11.2023 по 22.12.2023 та з 11.01.2024 по 03.03.2024.
З огляду на дані з військового квитка Позивача, остання з 07.05.2022 по 20.05.2025 обіймала посади медика взводу, санітарного інструктора (медичній службі) військової частини НОМЕР_1 , обов`язки яких жодним чином не передбачена участь у бойових діях у воєнний час із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) в порядку Закону № 1932 ХІІ.
З урахуванням вищевказаного, у Відповідача відсутня протиправна бездіяльність та відповідно обов`язок здійснити Позивачу зарахування до пільгової вислуги років періодів, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 № 64 від 17.02.2025 із розрахунку один місяць служби за три місяці.
Також, відповідач вказує про те, що станом на теперішній час у відповідача відсутня протиправна бездіяльність, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для здійснення перерахунку та виплати надбавки за вислугу років на військовій службі за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 з урахуванням перерахованої вислуги років шляхом зарахування на пільгових умовах періодів безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, з розрахунку один місяць служби за три місяці часу проходження служби відповідно до вимог статті 17? Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки відсутні підстави для обчислення Відповідачем пільгової вислуги років.
Вважають, що в діях командування військової частини НОМЕР_1 відсутня будь-яка протиправна поведінка, стосовно Позивача, під час проходження нею військової служби.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 07.05.2022 по 20.02.2025 року проходила військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно матеріалів справи, під час проходження служби брала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 № 64 від 17.02.2025 року.
Підставами видачі довідки зазначено: Бойове розпорядження командувача ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 09.03.2022 №313/238/124; Бойове розпорядження командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " 02.12.2022 №125/дск/ОУВ Бойове розпорядження командувача ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 08.03.2023 №760/3/134дск Бойове розпорядження командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " 25.03.2023 №1195/ОУВ дск (відповідно БР командувача ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 24.03.2023 №116/1/1821 т); Журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 №137дск від 05.05.2022 (том №1 розпочатий 05.05.2022, том№2 розпочатий 15.08.2022, том №3 розпочатий 09.10.2022); Журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 №154дск від 05.05.2022 (том №1 розпочатий 09.01.2023, том№2 розпочатий 02.02.2023, том №3 розпочатий 14.04.2023, том №3 розпочатий 10.06.2023, том №5 розпочатий 14.07.2023, том №6 розпочатий 13.08.2023, том №7 розпочатий 14.09.2023, том №8 розпочатий 12.10.2023, том №9 розпочатий 14.11.2023); Журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 №202дск від 05.05.2022 (том №1 розпочатий 21.12.2023, том №2 розпочатий 23.01.2024).
Під час виключення позивачки із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 було винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 №52 від 20.02.2025 року.
Згідно цього наказу, позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
Цим же наказом позивачу визначено вислугу років у Збройних Силах станом на 20 лютого 2025 року становить: загальна - 02 роки 11 місяців 22 дня, пільгова не обчислювалася , календарна - 02 роки 11 місяців 22 дня.
Позивач у позові вказує про те, що невідображення в наказі №52 від 20.02.2025 року пільгової вислуги років позивача, а саме, днів/місяців, що вказані у вищенаведеній довідці про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, командуванням військової частини як пільгові враховані не були, суперечить положенням чинного законодавства.
Також, на думку позивача бездіяльність відповідача щодо незарахування одного місяця служби за три місяця служби відповідно до періодів зазначених в довідці військової частини НОМЕР_1 № 64 від 17.02.2025, є протиправною, що і стало підставою для звернення до суду позивача з цим адміністративним позовом.
Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Частиною 1 статті 40 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Відповідно до статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На пільгових умовах особам із числа військовослужбовців, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.
За змістом пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховується, зокрема військова служба в Збройних Силах, служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Положеннями пункту 2-1 Постанови № 393 встановлено, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 393, до вислуги років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, зараховується на пільгових умовах: 1) особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, - один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.
Поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ, так і до осіб, які мають такі пільгові умови.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Підставами видачі зазначеної вище довідки зазначено: Бойове розпорядження командувача ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 09.03.2022 №313/238/124; Бойове розпорядження командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " 02.12.2022 №125/дск/ОУВ Бойове розпорядження командувача ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 08.03.2023 №760/3/134дск Бойове розпорядження командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " 25.03.2023 №1195/ОУВ дск (відповідно БР командувача ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 24.03.2023 № 116/1/1821 т); Журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 №137дск від 05.05.2022 (том №1 розпочатий 05.05.2022, том№2 розпочатий 15.08.2022, том №3 розпочатий 09.10.2022); Журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 №154дск від 05.05.2022 (том №1 розпочатий 09.01.2023, том№2 розпочатий 02.02.2023, том №3 розпочатий 14.04.2023, том №3 розпочатий 10.06.2023, том №5 розпочатий 14.07.2023, том №6 розпочатий 13.08.2023, том №7 розпочатий 14.09.2023, том №8 розпочатий 12.10.2023, том №9 розпочатий 14.11.2023); Журнал бойових дій військової частини НОМЕР_1 №202дск від 05.05.2022 (том №1 розпочатий 21.12.2023, том №2 розпочатий 23.01.2024 року).
Доводи відповідача про те щодо що, м. Дніпро у зазначені періоди не входило до району воєнних (бойових) дій спростовується інформацією, яка міститься у довідці № 64 від 17.02.2025 року.
Також, слід вказати про те, що участь позивача у бойових діях також підтверджується посвідченням учасника бойових дій, яке надає позивачу право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, копія долучена позивачем до матеріалів справи.
Під час виключення позивачки із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 було винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 №52 від 20.02.2025 року.
Відповідно до вищевказаного наказу, позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
Цим же наказом позивачу визначено вислугу років у Збройних Силах станом на 20 лютого 2025 року становить: загальна - 02 роки 11 місяців 22 дня, пільгова не обчислювалася , календарна - 02 роки 11 місяців 22 дня.
Слід вказати про те, що невідображення в наказі №52 від 20.02.2025 пільгової вислуги років позивача, а саме, днів/місяців, що вказані у вищенаведеній довідці про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, командуванням військової частини як пільгові враховані не були, що суперечить вимогам Закону України від 01.01.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Доводи відповідача щодо довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2025 року, де вказано район м. Дніпро, судом не приймаються, оскільки така довідка оформлена за формою додатку №6 має всі необхідні реквізити та підписи посадової особи.
Така довідка не була відкликана відповідачем, скасована або іншим чином визнана такою що містить неправдиву інформацію, а отже підлягає врахуванню судом.
Щодо внесення змін в наказ командира військової частини.
Так, судом встановлено наявність у позивача права на обчислення вислуги років на пільгових умовах з урахуванням періодів безпосередньої участі в антитерористичній операції та періодів безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, із розрахунку один місяць служби за три місяці часу проходження служби.
В даному випадку зазначення у наказі командира військової частини НОМЕР_1 №52 від 20.02.2025 року відомостей про те, що пільгова вислуга років позивача становить 00 років 00 місяців 00 днів є безпідставним, у зв`язку із чим цей наказ потребує внесенню відповідних змін.
Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, необхідним є зобов`язати відповідача внести виправлення у наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від №52 від 20.02.2025 року щодо пільгової вислуги років позивача, один місяць служби за три місяці час безпосередньої участі в антитерористичній операції та безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.
Щодо надбавки за вислугу років в контексті її розрахунку позивачу, суд зазначає, що пунктом 1 розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків; від 15 до 20 років - 40 відсотків; від 20 до 25 років - 45 відсотків; від 25 і більше років - 50 відсотків.
Згідно із пунктом 2 розділу IV Порядку №260 вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
За нормами пункту 3 розділу IV Порядку №260 для виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди: зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб"; проходження військової служби, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця на посадах, передбачених у штатах кораблів, катерів, морських суден або самохідних рейдових суден (далі - кораблі (судна)), у тому числі, які ремонтуються, а також на посадах, передбачених в управліннях груп, ланок, загонів, дивізіонів, бригад і центрів, до складу яких входять кораблі (судна), які постійно розміщені на кораблях (суднах); проходження військової служби під час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці.
Для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби.
Періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, обчислюються відповідно до чинного законодавства України.
Періоди служби, обчислені на пільгових умовах відповідно до раніше встановленого порядку, перерахунку в бік зменшення не підлягають.
Відповідно до пунктів 6-7 розділу IV Порядку №260 для виплати надбавки за вислугу років командир військової частини щорічно станом на 01 січня оголошує наказом вислугу років військовослужбовців.
Наказ видається на підставі особових справ військовослужбовців та інших документів (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби. Календарна та пільгова вислуга років зазначаються окремо.
Оголошення вислуги років для командира військової частини здійснюється наказом вищого командира за підпорядкованістю.
Військовослужбовцям, які прибули до військової частини для подальшого проходження служби, виплата надбавки за вислугу років здійснюється на підставі інформації про вислугу років, зазначеної у грошовому атестаті.
Після надходження до військової частини особової справи військовослужбовця вислуга років для виплати йому надбавки оголошується наказом командира військової частини.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за нормами Порядку №260 при визначенні розміру надбавки за вислугу років враховується загальна вислуга (у календарному та пільговому обчисленні).
Проте, як встановлено судом та свідчать матеріали справи в пільговому обчислені позивачу не визначено вислугу років, а лише в календарному.
Суд зазначає, що протиправною бездіяльністю є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, що на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
За наведених обставин, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача.
При цьому, судом не враховуються зауваження відповідача що пільгова вислуга років враховується лише у випадку звільнення військовослужбовця зі служби для обрахунку його вислуги років при призначенні пенсії за вислугу років, оскільки за наведеними судом нормами Порядку №260 при визначенні розміру надбавки за вислугу років враховується загальна вислуга років у календарному та пільговому обчисленні.
Отже, пільгова вислуга років має безпосередній вплив на розмір надбавки за вислугу років, а не лише при призначенні пенсії за вислугу років.
Отже, позов є таким, що підлягає задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Розподіл судових витрат (в частині сплати судового збору) не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо витрат на правничу допомогу, слід зазначити таке.
Відповідно до положень п. 1 ч. 3ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною першою України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом пункту першого частини третьої статті розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, згідно з частиною 9статті 139КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, Суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Згідно матеріалів справи, з метою отримання професійної правничої допомоги адвоката позивачка була вимушена звернутися до адвоката, Корольова Д.О., з яким нею було укладено договір про надання правових послуг адвоката № б/н від 08.12.2025 року.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, які вже понесені позивачкою після звернення до адвоката складають 8 000 (вісім тисяч) грн..
Пунктом 5.1 Договору про надання правових послуг адвоката № б/н від 08.12.2025, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Корольови Д.О., визначено, що оплата за надані послуги проводиться за домовленістю Сторін.
Сторони договору про надання правових послуг адвоката від 08.12.2025 р. визначили та домовилися що, гонорар адвоката встановлюватися в формі фіксованого розміру за кожну окремо надану послугу, що підтверджується Актом № 1 Приймання передачі наданої професійної правничої допомоги (наданих послуг) до договору про надання правових послуг адвоката № б/н від 08.12.2025 року.
У зазначеному акті, який підписаний сторонами договору № б/н від 08.12.2025 р., міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги із конкретним зазначенням правової допомоги та найменуванням суду першої інстанції, вартість (грн.), а також вказівка на те, що послуги виконані Адвокатом у повному обсязі та Клієнт не має жодних претензій до якості наданих адвокатом послуг
Встановлено, що при складанні тексту Акту від 09.12.2025 приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги (наданих послуг) № 1 до договору про надання правових послуг адвоката № б/н від 08.12.2025 р. заявником була допущена технічна помилка (описка), а саме:- в графі «Витрати пов`язанні з розглядом справи:» помилково зазначено «Підготовка та подання до Дніпропетровський окружного адміністративного суду адміністративного позову до Військової частини НОМЕР_4 про визнання бездіяльності протиправною, та зобов`язання вчинити дії.» тоді як необхідно зазначити «Підготовка та подання до Дніпропетровський окружного адміністративного суду адміністративного позову до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, та зобов`язання вчинити дії.».
У подальшому у якості додатку, долучено до матеріалів справи виправлений Акт від 09.12.2025 приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги (наданих послуг) № 1 до договору про надання правових послуг адвоката № б/н від 08.12.2025 року.
При цьому відповідно до ч. 7ст. 134КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу тільки за відповідним клопотанням іншої сторони.
Відповідачі користуючись правом, наданим ст. 134 КАС України подали до суду відповідні клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у зв`язку із неспівмірністю вказаних витрат складності справи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:
- договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);
- інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);
- представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).
Згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Дослідивши докази по справі, слід вказати про те, що заявлена позивачем вартість правничої допомоги у цій справі не є співмірною зі складністю справи.
На підставі вище викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги позивача про розподіл судових витрат шляхом компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності у розмірі 3000,00 гривень.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходив з того, що відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., за рахунок їх бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_2 до пільгової вислуги років періодів, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 № 64 від 17.02.2025 із розрахунку один місяць служби за три місяці.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати ОСОБА_2 пільгову вислугу років, врахувавши періоди безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, зазначені в довідці військової частини НОМЕР_1 №64 від 17.02.2025 із розрахунку один місяць служби за три місяці, перерахувати загальну вислугу років і внести відповідні зміни в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2025 №52 та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), щомісячну надбавку за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу за основною посадою з урахуванням окладу за військовим званням.
Розподіл судових витрат (в частині сплати судового збору) не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. В іншій частині - відмовити.
Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 18.02.2026 року.

Суддя В.В. Ільков