Справа № 620/13341/25
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участі секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,

представника відповідача Фролькіс О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України (далі - відповідач/ПФУ) про:

- визнання протиправним виплату пенсії ОСОБА_1 , який є пенсіонером органів внутрішніх справ, у тому числі здійснення виплати йому пенсії за минулий час за рішеннями судів України частинами;

- визнання протиправним використання постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» № 821 від 14 липня 2025 року для здійснення виплати пенсії ОСОБА_1 , який є пенсіонером органів внутрішніх справ, у тому числі здійснення виплати йому пенсії за минулий час за рішеннями судів України;

- зобов`язання негайно припинити використовувати положення постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» № 821 від 14 липня 2025 року до здійснення виплати пенсії ОСОБА_1 , який є пенсіонером органів внутрішніх справ, у тому числі до здійснення виплати йому пенсії за минулий час за рішеннями судів України та припинити виплату пенсії частинами;

- зобов`язання негайно почати здійснювати виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 , який є пенсіонером органів внутрішніх справ, у повному нарахованому розмірі відповідно прийнятих рішень судів України, у тому числі здійснювати виплату йому пенсії за минулий час за рішеннями судів України однією сумою за кожним рішенням суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року на підставі пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги фактично стосуються неналежного виконання раніше ухвалених та таких, що набрали законної сили, судових рішень у справах щодо перерахунку та виплати пенсії, а не вирішення нового публічно-правового спору. Спірні правовідносини виникли у зв`язку із застосуванням відповідачем під час виконання судових рішень положень постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» № 821 від 14 липня 2025 року, яка регламентує порядок здійснення видатків з бюджету Пенсійного фонду України на виплату пенсій, призначених (перерахованих) на виконання судових рішень. Оскільки позовні вимоги спрямовані на спонукання відповідача до належного виконання судових рішень та фактично оспорюють спосіб і порядок їх виконання (зокрема щодо виплати нарахованих сум частинами), такі вимоги підлягають розгляду в межах механізмів судового контролю за виконанням судових рішень, передбачених статтями 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не шляхом подання нового позову. Наявність у КАС України спеціальних процесуальних норм щодо контролю за виконанням судових рішень виключає можливість застосування загального позовного порядку захисту права у випадку, коли предметом звернення є саме питання виконання вже ухваленого рішення. Судове рішення є обов`язковим до виконання та не потребує ухвалення додаткового рішення для його реалізації, а у разі його невиконання особа має право скористатися спеціальними засобами впливу, встановленими законом. Оцінивши зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що вони є похідними від судових рішень, якими позивачу вже було визначено право на перерахунок та виплату пенсії, а тому спір виник між тими самими сторонами, щодо того самого матеріального права та з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Позивач не погодився з цим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу надіслати до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає, що суд безпідставно застосував пункт 2 частини першої статті 170 КАС України, оскільки не довів тотожності заявленого позову з раніше розглянутими справами та не зазначив, якому саме судовому рішенню 2021-2025 років відповідає ознака тотожності. Предметом цього позову є питання, які раніше судами не розглядалися, а саме: правомірність виплати пенсії частинами та законність застосування до його пенсійних виплат постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» № 821 від 14 липня 2025 року. Зазначає, що жодним із попередніх судових рішень не вирішувалося питання виплати нарахованих сум пенсії частинами, а отже вимоги у цій частині не можуть вважатися тотожними тим, що вже були предметом судового розгляду. Також позивач вказує, що постанова Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» № 821 від 14 липня 2025 року була прийнята після ухвалення та набрання законної сили судових рішень 2021-2025 років, а тому не могла бути предметом оцінки в межах тих справ. Застосування відповідачем зазначеної постанови до регулярної щомісячної пенсії та до сум пенсії за минулий час є новою правовою підставою для спору та не пов`язане з тотожними підставами попередніх позовів. Про здійснення виплат частинами та про застосування постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» № 821 від 14 липня 2025 року він дізнався лише з письмової відповіді відповідача від 17 листопада 2025 року, тобто відповідні дії суб`єкта владних повноважень є новими та раніше не оскаржувалися. Посилається на положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, відповідно до яких виплата пенсії частинами допускається лише у випадку, коли пенсіонер своєчасно не отримав належні суми з власної вини, що у даному випадку відсутнє, оскільки невиплата відбулася з вини відповідача та встановлена рішеннями судів. Обраний спосіб захисту є самостійним та спрямований на оскарження нових протиправних дій відповідача, а не на контроль за виконанням раніше ухвалених судових рішень, а тому підстав для відмови у відкритті провадження не було.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що суд правильно встановив правову природу заявлених вимог та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкриття провадження. Позов фактично спрямований на спонукання до виконання судових рішень та оскарження порядку їх виконання, тоді як Кодекс адміністративного судочинства України передбачає спеціальний механізм контролю за виконанням судових рішень, який виключає можливість подання нового позову з таким предметом. Позивач неправильно обрав спосіб захисту порушеного права. Також відповідач вказує на зловживання позивачем процесуальними правами, оскільки останній уже звертався до суду з подібними вимогами щодо виплати пенсії за рішеннями судів у справі № 620/8523/25, де предмет спору також стосувався виконання судових рішень. Подання нового позову із фактично тотожними вимогами відповідач розцінює як повторне звернення до суду з аналогічним предметом і підставами. У попередній справі суд уже роз`яснив позивачу необхідність використання спеціального порядку судового контролю за виконанням судового рішення, передбаченого КАС України, а не пред`явлення нового позову.

У відповіді на відзив ПФУ ОСОБА_1 зазначив, що заперечує проти доводів відповідача та вважає їх необґрунтованими, оскільки у справі № 620/8523/25 предметом розгляду було стягнення коштів, а не питання виплати пенсії частинами, при цьому виплата поточної щомісячної пенсії частинами у тій справі не розглядалася і не могла розглядатися через відсутність на той момент фактичних виплат. Спір щодо здійснення виплати пенсії частинами як за минулий час, так і поточної - виник лише після отримання письмової відповіді Пенсійного фонду від 17 листопада 2025 року, з якої йому стало відомо про відповідний порядок виплати. Новий позов подано після того, як він дізнався про нове порушення прав, а отже відсутня тотожність із попередніми справами. Суд першої інстанції не конкретизував, з якими саме справами встановлено тотожність, тоді як відповідач помилково пов`язує спір із справою № 620/8523/25, яка має інший предмет та ще не набрала законної сили. Спір у даній справі є новим та самостійним, а доводи відповідача щодо повторного звернення до суду є безпідставними, у зв`язку з чим просить апеляційний суд не враховувати відзив та розглянути апеляційну скаргу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що суд першої інстанції повно та правильно дослідив обставини, надав оцінку аргументам позивача та обґрунтовано відмовив у відкритті провадження, оскільки заявлені вимоги стосуються виключно стадії виконання судових рішень і не утворюють самостійного предмета адміністративного позову.

Від позивача до апеляційного суду надійшла заяви про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь позивача в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для відмови у відкритті провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач пов`язує порушення своїх прав із порядком виконання рішень судів, якими зобов`язано Пенсійний фонд України здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що перерахунок пенсії позивачу здійснювався на виконання рішень Чернігівського окружного адміністративного суду у справах № 620/7499/21, № 620/9954/21, № 620/7591/22, № 620/1888/24, № 620/2459/25, а також постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 620/1299/21, які набрали законної сили та підлягали обов`язковому виконанню.

Зазначеними судовими рішеннями визначено обов`язок відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, однак питання джерела фінансування та бюджетного механізму здійснення відповідних видатків судами не конкретизувалося, що зумовило застосування відповідачем підзаконного нормативного акту, зокрема постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» № 821 від 14 липня 2025 року, якою затверджено Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій, призначених (перерахованих) на виконання судових рішень.

Отже, застосування постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» № 821 від 14 липня 2025 року відбулося не автономно та не як нове регулювання пенсійних прав позивача, а саме в межах реалізації обов`язку відповідача щодо виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Заявлені у цій справі вимоги фактично зводяться до оскарження способу та порядку виконання судових рішень (зокрема щодо здійснення виплати частинами), тобто стосуються дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судових рішень.

Відповідно до статей 381-1, 382, 383 КАС України законодавець передбачив спеціальний процесуальний механізм судового контролю за виконанням судових рішень, у тому числі шляхом подання заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, вчинених на виконання такого рішення.

Таким чином, у випадку, якщо особа вважає, що судове рішення виконується неналежним чином або з порушенням закону, належним способом захисту є звернення із заявою у порядку статті 383 КАС України до суду, який ухвалив відповідне рішення, а не подання нового позову в загальному позовному провадженні.

У постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені правові норми КАС України, зокрема стаття 383 КАС України, має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

До того ж, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, установленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Оскільки позовні вимоги спрямовані на фактичне спонукання відповідача до іншого порядку виконання раніше ухвалених судових рішень та стосуються дій, вчинених на стадії їх виконання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для застосування пункту 2 частини першої статті 170 КАС України.

Спір у даному випадку виник між тими самими сторонами щодо того самого матеріального права на перерахунок та виплату пенсії, однак на стадії виконання судового рішення, що виключає можливість розгляду таких вимог у порядку окремого позовного провадження.

Доводи апелянта про те, що постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» № 821 від 14 липня 2025 року була прийнята після ухвалення судових рішень у справах 2021-2025 років, а відтак не могла бути предметом їх розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Сам по собі факт прийняття підзаконного нормативного акту після ухвалення судового рішення не свідчить про виникнення нового самостійного публічно-правового спору, якщо такий акт застосовується виключно як механізм реалізації вже визначеного судом обов`язку. У даному випадку ця постанова регламентує порядок бюджетного фінансування видатків на виконання судових рішень, а не встановлює нові умови призначення чи перерахунку пенсії позивача.

Отже, застосування зазначеної постанови є складовою процесу виконання судових рішень, а не новим рішенням суб`єкта владних повноважень щодо змісту пенсійного права позивача.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що питання здійснення виплати частинами не розглядалося судами раніше. Судами у попередніх справах було вирішено питання про обов`язок відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, тоді як конкретний порядок технічної реалізації такого обов`язку (у тому числі бюджетний механізм виплати нарахованих сум) не був предметом судового визначення та належить до стадії виконання судового рішення.

Незгода особи з порядком реалізації судового рішення або з діями суб`єкта владних повноважень, вчиненими при його виконанні, не змінює правової природи спору та не трансформує його у новий матеріально-правовий конфлікт.

Такі заперечення підлягають перевірці саме в межах механізму судового контролю, передбаченого статтею 383 КАС України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки способу виконання судових рішень та до незгоди з діями відповідача, вчиненими на стадії їх виконання, що не створює самостійного предмета спору в розумінні статті 5 КАС України та не виключає застосування пункту 2 частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відмова у відкритті провадження в даному випадку не позбавляє позивача права на судовий захист, оскільки він має можливість скористатися спеціальним процесуальним механізмом, передбаченим статтею 383 КАС України, для перевірки правомірності дій відповідача при виконанні судових рішень.

Тому згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 315, 320, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 18.02.2026.