Справа № 420/5343/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про визнання необґрунтованою заяви про відвід

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 420/5343/23

адміністративне провадження № К/990/1414/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗІС-Т" про відвід колегії суддів Берназюка Я.О., Чиркіна С.М. та Шарапи В.М. від розгляду справи № 420/5343/23

за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури

до Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗІС-Т",

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України,

про визнання протиправними та скасування наказу та дозволу,

УСТАНОВИВ:

У березні 2023 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом до Державної служби геології та надр України (далі - Держгеонадра), Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗІС-Т" (далі - ТОВ "ОАЗІС-Т"), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Держгеонадр від 15 серпня 2019 року № 274 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ "ОАЗІС-Т";

- визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл на користування надрами від 25 вересня 2019 року №6376, виданий ТОВ "ОАЗІС-Т" для видобування корисних копалин (промислова розробка) граніту, мігматиту на території родовища Вільшанське Савранського району Одеської області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 08 серпня 2024 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, а справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року, позовну заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Держгеонадр від 15 серпня 2019 року № 274 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ "ОАЗІС-Т"; визнано протиправним та скасовано спеціальний дозвіл на користування надрами від 25 вересня 2019 року № 6376, виданий ТОВ "ОАЗІС-Т" для видобування корисних копалин (промислова розробка) граніту, мігматиту на території родовища Вільшанське Савранського району Одеської області.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ "ОАЗІС-Т" 09 січня 2026 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

За результатами автоматизованого розподілу справи від 09 січня 2026 року для розгляду касаційної скарги ТОВ "ОАЗІС-Т" визначено склад колегії суддів: Берназюк Я.О. (головуючий суддя), Чиркін С.М., Шарапа В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ОАЗІС-Т".

17 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшла заява ТОВ "ОАЗІС-Т" про відвід колегії суддів з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заяву обґрунтовує тим, що судді Верховного Суду Берназюк Я.О., Чиркін С.М., Шарапа В.М. розглядали касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у цій справі та надавали оцінку обставинам справи у питанні дотримання прокурором строку звернення до суду. У цьому касаційному провадженні ця ж колегія суддів Верховного Суду висловлюватиметься з питання допустимості судового захисту за позовом прокурора та підстави поновлення строку звернення до суду. Також зазначає, що у постанові Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі № 120/13166/21-а та ухвалі Верховного Суду від 06 листопада 2025 року у справі № 420/5560/25 ця ж колегія суддів погоджувалася з висновками судів попередніх інстанцій щодо обрахунку прокурору строку звернення з моменту виникнення підстав для звернення або отримання ним релевантних доказів.

Вирішуючи заяву про відвід, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Отже, з огляду зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XX чергового з`їзду суддів України від 18 вересня 2024 року, визначає, що суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Згідно з частиною третьою статті 37 КАС України суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду касаційної інстанції.

Абзацом першим пункту 2 рішення Зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 22 липня 2024 року № 9 «Про окремі питання передачі судових справ у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду раніше визначеному складу суду (судді-доповідачу, колегії суддів)», зі змінами, внесеними рішенням від 31 березня 2025 року № 11, установлено, що передача судової справи раніше визначеному судді-доповідачу здійснюється щодо апеляційних і касаційних скарг (зокрема тих, які подані в межах однієї справи, але на різні судові рішення), що надійшли до Касаційного адміністративного суду після визначення судді-доповідача в такій справі.

Отже, касаційний перегляд різних судових рішень в одній справі здійснюється тим самим складом колегії суддів Верховного Суду незалежно від результатів попереднього касаційного провадження.

Із наведеного слідує, що визначення колегії суддів у складі Берназюка Я.О., Чиркіна С.М. та Шарапи В.М. за результатами автоматизованого розподілу від 09 січня 2026 року не суперечить статті 37 КАС України.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Білух проти України", заява №33949/02, п. 49; Fey v. Austria, заява №14396/88, пп. 27, 28 та 30; Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п.п. 42-43, Pullar v. United Kingdom, заява № 22399/93, п. 38 та інші) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого. Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею(ми) принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас частина четверта статті 36 КАС України прямо встановлює, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Верховний Суд зазначає, що повторна участь тієї самої колегії суддів у касаційному розгляді після нового розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій прямо передбачена внутрішніми процедурами, встановленими рішенням Зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 22 липня 2024 року № 9, що не суперечить статті 37 КАС України, а тому не є підставою для відводу за пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України.

Результат вирішення Верховним Судом справи № 120/13166/21-а (постанова від 05 березня 2025 року) та питання відкриття касаційного провадження у справі № 420/5560/25 (ухвала Верховного Суду від 06 листопада 2025 року) не дають підстав для розумного сумніву в неупередженості колегії суддів, оскільки процесуальні дії у зазначених справах були зумовлені нормами КАС України, здійснювалися в межах дискреційних повноважень Суду і не містили ознак переваги або упередженого ставлення до будь-якої зі сторін.

Наведені у заяві обставини також не свідчать про наявність родинних, близьких чи професійних зв`язків суддів зі сторонами або учасниками процесу (пункт 3 частини першої статті 36 КАС України), участь суддів у цій справі в іншій процесуальній ролі (пункт 1 тієї ж частини) чи про їх пряму або опосередковану заінтересованість у результаті розгляду справи (пункт 2 тієї ж частини).

Наведені заявником аргументи зводяться виключно до незгоди з процесуальними діями та рішеннями колегії суддів, вчиненими в межах повноважень, передбачених статтями 328, 332, 353 КАС України.

За відсутності будь-яких об`єктивних даних, що свідчили б про упередженість суддів, такі аргументи не можуть бути підставою для відводу відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що суб`єктивна незгода сторони з діями суддів не є обставиною, яка викликає сумнів у їх неупередженості (ухвали від 27 жовтня 2020 року у справі № 826/8426/14, від 06 жовтня 2022 року у справі № 640/17351/19, від 24 січня 2023 року у справі № 826/9693/13-а, від 11 липня 2023 року у справі № 200/5179/22, від 13 травня 2024 року у справі № 215/2945/23 та від 23 липня 2024 року у справі № 990/217/24).

Таким чином, у заяві ТОВ "ОАЗІС-Т" про відвід відсутні об`єктивні докази та доводи, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності колегії суддів у складі Берназюка Я.О., Чиркіна С.М. та Шарапи В.М. з погляду суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відкриття касаційного провадження саме по собі не означає обов`язкового скасування оскаржених судових рішень.

Відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Колегія суддів не встановила обставин, які б обґрунтовували наявність об`єктивних або суб`єктивних підстав для сумніву в неупередженості суддів Берназюка Я.О., Чиркіна С.М. та Шарапи В.М.

Оскільки правових підстав для задоволення заяви про відвід у розумінні пункту 4 частини першої статті 36 КАС України немає, Верховний Суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого відводу. У такому разі наявні підстави для проведення автоматичного розподілу справи для визначення судді, який не входить до складу суду, для розгляду заяви ТОВ "ОАЗІС-Т" про відвід колегії суддів.

Керуючись статтями 31, 36, 39, 40, 256 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати необґрунтованою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗІС-Т" про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., Чиркіна С.М. та Шарапи В.М. від касаційного розгляду адміністративної справи № 420/5343/23.

2. Для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗІС-Т" про відвід колегії суддів провести автоматичний розподіл для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа