Справа № 320/23144/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у обмеженні пенсії максимальним розміром ОСОБА_1 після виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва та у припиненні нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з 01.07.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 83 % грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром з 01.07.2021, без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексації встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118, без обмеження максимальним розміром з 01.03.2023 року з урахуванням індексації встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 та індексації встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168, без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 року з урахуванням індексації встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118, індексації встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 індексації встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 року № 185 та здійснити нарахування та виплату без обмеження максимальним розміром щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», починаючи з 01.07.2021.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

На думку апелянта, судом першої інстанції прийнято рішення без належного правового аналізу приписів чинного законодавства, що вказує про необхідність його скасування та відмови у позові.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХII в розмірі 83% грошового забезпечення.

У зв?язку з прийняттям 14.07.2021 року постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» (далі - Постанова КМУ №713) позивачу нараховано доплату до пенсії у розмірі 2000 грн. з 01.07.2021 року, з подальшою виплатою з 01.07.2021 року.

Однак, позивачу протиправно виплачувалась щомісячна доплата, що передбачена у розмірі 2000 гривень з 01.07.2021 в сумі 1 772,90 грн.

У листі від 19.03.2024 відповідач зазначив, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.10.2021 у справі № 640/20265/21, у лютому 2022 проведено перерахунок пенсії, у зв?язку з чим право на встановлення щомісячної доплати переглянуто. Збільшення пенсії за період з березня 2018 року до липень 2021 року перевищило 1772,9 грн., тому підстави для встановлення щомісячної доплати, передбаченої постановою КМУ № 713, відсутні.

Окрім того, з наданого до відповіді розрахунку за вислугу років станом на 01.07.2021 вбачається, що з липня 2021 доплату передбачену Постановою КМУ №713 скасовано.

Як наслідок після перерахунку пенсії на підставі рішення суду відповідачем скасовано доплату у розмірі 2000 грн., яка виплачувалась згідно постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14 липня 2021 року, виплачену суму у період з липня 2021 по лютий 2022 відповідачем протиправно вирахувано із суми боргу як переплату.

Однак, оскільки у межах спірних правовідносин перерахунок пенсії позивача, проведений відповідачем на виконання судового рішення у справі № 640/20265/21 з метою усунення порушеного права на належний розмір пенсії, право на отримання якого у нього виникло до 01.03.2018, не є перерахунком пенсії у зв?язку із зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії, то позивач має право на щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови №713, яка має виплачуватись для досягнення мети прийняття Постанови №713 поетапного зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених до 01.03.2018.

У своєму листі від 20.03.2024 відповідач повідомив, що розмір пенсійної виплати позивача визначається з урахуванням обмеження максимального розміру відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII.

Так, з наданих на запит представника позивача розрахунків пенсії встановлено, що станом на 01.07.2021 позивачу нараховано пенсію у сумі 19 819,99 грн., однак з урахуванням максимального розміру пенсія виплачувалась у сумі 18 540,00 грн.

Також, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" позивачу з 01.03.2022 року проведено індексацію пенсії, внаслідок чого розмір його пенсії збільшився.

Згідно наданого відповідачем розрахунку пенсії станом на 01.03.2022 року підсумок пенсії позивача з урахуванням проведеної індексації, надбавок та підвищень склав 22 594,79 грн., але до виплати ГУПФУ призначено позивачу пенсію з урахуванням максимального розміру в меншому розмірі в сумі 19 340,00 грн, тобто з обмеженням максимальним розміром самої індексації.

У свою чергу, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 " Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" позивачу з 01.03.2023 року проведено перерахунок пенсії у зв?язку з її індексацією, внаслідок чого розмір його пенсії збільшився.

З урахуванням проведеної індексації з 01.03.2023 та надбавок підсумковий розмір пенсії з 01.03.2023 склав 24 094,79 грн.

Проте ГУПФУ обмежив позивачу пенсію максимальним розміром з 01.03.2023 року та виплачує її в розмірі 20 930,00 грн.

Також, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» позивачу з 01.03.2024 року проведено перерахунок пенсії у зв?язку з її індексацією, внаслідок чого розмір його пенсії збільшився.

З урахуванням проведеної індексації з 01.03.2024 та надбавок підсумковий розмір пенсії з 01.03.2024 склав 25 594,79 грн.

Проте ГУПФУ обмежив позивачу пенсію максимальним розміром з 01.03.2024 року та виплачує її в розмірі 23 610,00 грн., тобто з обмеженням максимальним розміром самої індексації.

Тобто без врахування індексації за 2022, 2023 та 2024 роки.

Вважаючи, дії відповідача щодо скасування нарахування та виплати доплати у розмірі 2000 грн. передбаченої Постановою КМУ № 713 та обмеженні пенсії максимальним розміром протиправними та такими, що порушують права позивача на пенсійне забезпечення позивач звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (надалі - Закон №2262-XII) встановлює умови, норми та процедуру пенсійного забезпечення громадян України з числа осіб, які проходили військову службу, службу в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, належали до осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, а також інших осіб, яким відповідно до закону надано право на пенсійне забезпечення.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону №2262-XII, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, а також іншим особам, які мають право на пенсію відповідно до цього Закону, та членам їхніх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення. При цьому враховуються відповідні посадові оклади, оклади за військовим (спеціальним) званням, процентна надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), а також премії у розмірах, визначених законодавством, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Частина вісімнадцята статті 43 Закону №2262-XII передбачає, що у випадку зміни на момент призначення або виплати пенсії розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або запровадження для відповідних категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) чи премій у встановлених законом розмірах, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а вже призначена пенсія підлягає негайному перерахунку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям належний рівень матеріального, грошового та інших видів забезпечення, який відповідає умовам проходження військової служби, а також створює умови для заохочення та закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що цей нормативно-правовий акт регулює умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України з числа осіб, які проходили військову службу, службу в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України, а також інших осіб, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію. Держава забезпечує належний рівень пенсійного забезпечення зазначених осіб шляхом установлення пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, проведення перерахунку призначених пенсій у разі підвищення рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій та здійснення на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що призначення та виплата пенсій особам, визначеним у статті 12 цього Закону, здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Запровадження обмеження максимального розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-XII, у межах десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, вперше було здійснено Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.

Згідно зі статтею 2 Закону №3668-VI, максимальний розмір пенсії (за винятком пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених чи перерахованих відповідно до Митного кодексу України та низки спеціальних законів, зокрема законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», а також відповідно до Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

Разом із тим, Законом №3668-VI було внесено зміни до статті 43 Закону №2262-XII, яку викладено у новій редакції, відповідно до якої максимальний розмір пенсії з урахуванням усіх надбавок, підвищень, додаткових виплат, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат (за винятком доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII були визнані такими, що не відповідають Конституції України, тобто неконституційними.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини зазначеного Рішення, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а саме з 20 грудня 2016 року.

Це свідчить про те, що упродовж 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» також не містила норми, якою встановлювалося б обмеження максимального розміру пенсії на рівні десяти прожиткових мінімумів.

Таким чином, зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка була визнана неконституційною та втратила чинність, а саме щодо визначення періоду дії обмеження розміру пенсії, самі по собі не породжують правових підстав для застосування такого обмеження.

Отже, починаючи з 20 грудня 2016 року, стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положень, відповідно до яких максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17, від 15 квітня 2019 року у справі №522/16973/17, від 08 серпня 2019 року у справі №522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі №522/22798/17, від 23 червня 2020 року у справі №686/24928/16-а, від 09 лютого 2021 року у справі №1640/2500/18, від 21 грудня 2021 року у справі №120/3552/21-а, а також від 02 серпня 2022 року у справі №240/1369/21.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування норм права, сформульовані у постановах Верховного Суду.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що у випадках, коли норми законодавства допускають неоднозначне або множинне тлумачення, вони мають тлумачитися на користь особи.

Розглядаючи справи з аналогічних правовідносин, Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №240/1369/21, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, дійшов висновку, що у таких спорах підлягають застосуванню норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, а не положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» встановлено, що розміри пенсій особам з інвалідністю внаслідок війни, обчислені відповідно до статті 27 та частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також статей 13 і 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням індексації пенсії на щорічно визначений Кабінетом Міністрів України коефіцієнт зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, підлягають підвищенню на 25 відсотків.

Таке підвищення здійснюється без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також інших доплат до пенсії, передбачених законодавством.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що основний розмір пенсії з урахуванням індексації, яка проводиться із застосуванням щорічно встановлюваного Кабінетом Міністрів України коефіцієнта зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, збільшується на 25 відсотків.

Порядок здійснення індексації пенсій врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», а також постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році».

Зокрема, пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022 встановлено, що з 01 березня 2022 року перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 1,14, а у разі, якщо розмір підвищення не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до відповідного рівня, яка враховується під час подальших перерахунків.

Крім того, з 01 березня 2022 року пенсії, призначені відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підлягають підвищенню на зазначений коефіцієнт у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачу з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022, проте безпідставно обмежив її максимальним розміром.

Аналогічним чином, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 відповідач здійснив індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнта 1,197, однак знову застосував обмеження максимального розміру пенсії.

Такі самі дії були вчинені відповідачем і при проведенні індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185, якою передбачено застосування коефіцієнта збільшення у розмірі 1,0796, проте розмір пенсії позивача знову був обмежений максимальним показником.

Водночас, як уже зазначалося, з 20 грудня 2016 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який є спеціальним законом для позивача, не містить норми щодо обмеження максимального розміру пенсії. Таким чином, спеціальним законом, на підставі якого призначено пенсію позивачу та який підлягає застосуванню у даному випадку, граничний розмір пенсії не встановлено.

З метою належного та ефективного захисту прав позивача колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2024 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії з зазначеної дати без обмеження максимальним розміром, з урахуванням індексації, передбаченої постановами Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022, №168 від 24.02.2023 та №185 від 23.02.2024.

Покладення на відповідача такого обов`язку не є втручанням у дискреційні повноваження іншого суб`єкта владних повноважень, не означає перебрання його функцій та не зобов`язує приймати рішення поза межами наданої компетенції, а обумовлене необхідністю забезпечення ефективного механізму захисту порушеного права.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма