Справа № 420/12479/25
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/12479/25

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 27.06.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Вербицької Н.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 у справі №420/12479/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

24.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 №44 від 13.02.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 за період роботи в «Сахалинское ордена трудового Красного знамени морское пароходство» (мовою оригіналу) з 14.06.1983 по 31.12.1991, а також період роботи з 01.06.2000 по 30.11.2003 на Підприємстві «ЮНТ»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи. Натомість, органом Пенсійного фонду протиправно відмовлено в зарахуванні таких періодів роботи до страхового стажу.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з позовними вимогами не погоджується з підстав викладених у відзиві на позовну заяву вказуючи, що в позивача не достатньо страхового стажу для призначення пенсії за віком. При цому, на думку органу Пенсійного фонду, немає правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 14.06.1983 по 31.12.1991 та з 01.06.2000 по 30.11.2003.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 у справі №420/12479/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 № 44 від 13.02.2025.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.06.2000 по 30.11.2003 на Підприємстві «ЮНТ».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі.

В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи означене рішення в частині задоволених позовних вимог суд першої інстанції вказав про протиправність відмови органу Пенсійного фонду в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи з 01.06.2000 по 30.11.2003.

Натомість, відмовляючи в задоволенні іншої частини позову окружний адміністративний суд зауважив, що період роботи ОСОБА_1 з 14.06.1983 по 31.12.1991 не підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що він має право на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 14.06.1983 по 31.12.1991.

У свою чергу, органом Пенсійного фонду до апеляційного адміністративного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує, що наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи є безпідставними. На думку відповідача, судом першої інстанції рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог прийнято з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зауважує, що обов`язковою умовою для зарахування періодів роботи до страхового стажу є, підтвердження цих періодів відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а з 01.01.2004 наявність відомостей в базі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. За період з 01.06.2000 по 30.11.2003 немає інформації про дений період роботи у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а тому немає підстав для врахування вищезазначеного періоду до стажу роботи при призначенні пенсії.

У свою чергу, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує, що наведені органом Пенсійного фонду в апеляційній скарзі доводи є безпідставними. На думку позивача, судом першої інстанції рішення в частині задоволених позовних вимог прийнято з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено такі обставини справи.

Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області скеровано заяву від 06.02.2025 про призначення пенсії за віком.

Означене звернення за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

13.02.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення №44 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Уважаючи порушеним своє право на пенсійне забезпечення позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Умови призначення пенсії за віком визначено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 48 Кодекс законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудова книжка ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів, тобто перебувають у трудових відносинах. На позаштатних працівників трудова книжка ведеться за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 12.08.1993 № 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 вказаного підзаконного нормативно-правового акту передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці.

Порядок ведення трудових книжок працівників визначено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Відповідно до пункту 2.2 означеного підзаконного нормативно-правового акту до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

До прийняття наведеної вище Інструкції порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, правилами якої було також передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Як установлено судом апеляційної інстанції в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 наявні записи про роботу у період з 14.06.1983 по 31.12.1991, а також з 01.06.200 по 30.11.2003.

Відмовляючи ОСОБА_1 в зарахуванні періоду роботи з 14.06.1983 по 31.12.1991 до страхового стажу орган Пенсійного фонду вказує, що дата звільнення з роботи календарно не відповідає даті наказу про звільнення з роботи.

З такою позицією суб`єкта владних повноважень погодився суд першої інсанції.

Перевіряючи такі правовідносини на відповідність законодавчим приписам апеляційний адміністративний суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вказцує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки.

Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган).

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його право щодо гарантованого законодавством пенсійного забезпечення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Також, апеляційний адміністративний суд звертає увагу на те, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідної тривалості, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок. Пенсійним органом не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а.

Наведені органом Пенсійного фонду недоліки не спростовують достовірність внесених до трудової книжки відомостей про період роботи.

Жодних доказів, які б вказували на протиправність таких записів у трудовій книжці відповідачем суду не подано.

До того ж, слід врахувати, що позивач просить зарахувати до страхового стажу період роботи з 14.06.1983 до 31.12.1991, тобто кінцевий день визначеного ОСОБА_1 періоду передує як даті внесення до трудової книжки запису про звільнення, так і даті самого наказу про звільнення.

Оскільки в межах розгляду даної справи не ставиться під сумнів те, що позивач дійсно працював у період з 14.06.1983 до 31.12.1991, колегія суддів уважає безпідставним позбавлення ОСОБА_1 права на зарахування такого періоду роботи до страхового стажу.

Суд апеляційної інстнації уважає за необхідне вказати, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці (пільговій довідці) відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.

Установлені в досліджуваній частині правовідносин фактичні обставини у повному обсязі спростовують висновки суду першої інстанції, які наведено останнім у відповідній частині оскаржуваного судового акту, а також обґрунтування органу Пенсійного фонду, які викладено у відзиві на апеляційну скаргу.

Відносно зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.06.2000 по 30.11.2003 колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 такого періоду роботи орган Пенсійного фонду вказує про відсутність відомостей про роботу в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Натомість, суд апеляційної інстанції зазначає, за приписами пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, відомості реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування є допоміжними та приймаються за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу.

В контексті наведеного слід також зазначити, що з урахуванням приписів ч.1 ст.12-1 Закону України України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» повноваження з формування та ведення реєстр застрахованих осіб Державного реєстру покладено на Пенсійний фонд, а тому ОСОБА_1 не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на призначення пенсії у разі відсутності певних відомостей в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З наведених підстав колегія суддів уважає безпідставними доводи скаржника про те, що відсутність відомостей про роботу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування є законодавчо передбаченою підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи.

Установлені в досліджуваній частині правовідносин фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи Головного управління ПФУ у Львівській області.

Колегія суддів відхиляє довід відповідача про те, що з прийняттям рішення про відмову в призначені пенсії від 13.02.2025 №44 функції Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо розгляду заяви про перерахунок пенсії позивачу вичерпано, оскільки дії щодо розгляду ініційованого позивачем звернення має вчиняти, зокрема, територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у даному випадку є ГУ ПФУ у Львівській області.

Аналогічний підхід до вирішення спірного питання застосовано Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 1 якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено колегією суддів, висновки Одеського окружного адміністративного суду, які викладено в рішенні від 27.06.2025 у справі №420/12479/25, в частині відмови в задоволенні позову не відповідають обставинам справи, а тому така частина судового акту підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 у справі №420/12479/25 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Прийняти у відповідній частині нове судове рішення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.06.1983 по 31.12.1991.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 у справі №420/12479/25 залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1453(одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн. 44коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Н.В. Вербицька О.І. Шляхтицький