Справа № 160/23590/25
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/23590/25
Суддя І інстанції Калугіна Н.Є.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 43 від 08 травня 2025 року, яким у призначенні пенсії було відмовлено;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 01 травня 2025 року з урахуванням висновків суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 43 від 08 травня 2025 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () зарахувати період навчання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.09.1985 по 03.07.1989 року до спеціального трудового стажу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 01 травня 2025 року, з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Посилається на правомірність рішення № 43 від 08 травня 2025 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного для призначення пенсії вислугу років стажу.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 01.05.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За територіальним принципом заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яким прийнято рішення № 43 від 08 травня 2025 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років згідно з п. "а" статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Зокрема, в рішенні зазначено: «Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 01.05.2025.

Вік заявниці 55 років 03 місяці 15 днів.

Страховий стаж особи - 36 років 02 місяці 28 днів.

Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не підтверджений.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

*за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період навчання з 01.09.1985 по 24.06.1989 згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки заявниця навчалася в Українському заочному політехнічному технікумі.

До стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано періоди роботи згідно довідки № 145 від 17.04.2025, оскільки відповідно до даних довідки станція Кривий Ріг-Західний структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» віднесена до станції ІІ класу та не мала особливо інтенсивного руху.

Згідно поданих документів право на пенсію за вислугу років відсутнє.».

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За змістом ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.26 Закону № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон України № 1788-ХІІ), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Положеннями ч.1 ст.56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом "а" ст.55 Закону №1788-ХІІ, із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VIII) та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII (далі Закон №911-VIII) було передбачено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років з дотриманням певних умов, зокрема:

- робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах,

- за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України пенсії призначаються після досягнення працівниками 55 років і за стажу роботи:

для чоловіків - не менше як 30 років, з них не менш як 12 років шість місяців на такій роботі;

для жінок - не менш як 25 років, з них не менш як 10 років на такій роботі. За відсутності стажу роботи в чоловіків - 30, у жінок - 25 років, у період до 01 квітня 2024 року, пенсія за вислугу років названим особам призначається за наявності стажу роботи в залежності від періоду звернення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення" затверджено, зокрема, Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років (далі Список №583), до якого включено наступні професії та посади: де серед іншого:

Чергові по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

В свою чергу, на підтвердження наявності стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачем до пенсійного органу було надано довідку «Служби роботи станції» регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 17.04.2025 року №145 відповідно до якої стаж роботи позивача на посадах «запасного чергового по станції» та «чергового по станції» за період з 01.06.2000 до 11.10.2017 року становить 17 років 04 місяці 11 днів.

При цьому, в зазначеній довідці міститься інформація про те, що згідно даних про інтенсивність руху поїздів на дільницях регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» за підсумками роботи станція Кривий Ріг-Західний структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» віднесеної до станцій ІІ класу, не мала особливо інтенсивного руху. До спеціального стажу роботи, що дає право на вислугу років, не зараховуються періоди роботи на відповідних професіях після 11 жовтня 2017 року.

З викладеного вбачається, що уточнюючою довідкою від 17.04.2025 року №145 передбачено право позивача на зарахування періоду її роботи з 01.06.2000 по 11.10.2017 на посадах «запасного чергового по станції» та чергового по станції» до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У такому випадку, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 43 від 08 травня 2025 року в частині відмови у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періодів роботи позивача згідно довідки № 145 від 17.04.2025 є протиправним.

В свою чергу, з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 43 від 08 травня 2025 року також вбачається, що пенсійним органом до страхового стажу позивача не було зараховано періоди її навчання 01 вересня 1985 року по 24 червня 1989 року.

З цього приводу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пунктом д частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 01.09.1985 по 03.07.1989 навчалась у Криворізькому технікумі рудничної автоматики (з 1988 року - Український заочний політехнічний технікум), що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 від 28.06.1989 та записами трудової книжки серії НОМЕР_3 від 12.05.1988.

Однак, оскаржуване рішення, окрім посилання на назву навчального закладу, не містить причин незарахування періоду навчання позивача до страхового стажу.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на тому, що зміна назви навчального закладу з Криворізького технікуму рудничної автоматики на Український заочний політехнічний технікум, жодним чином не свідчить про зміну форми навчання.

За таких обставин, період навчання позивача з 01.09.1985 по 03.07.1989 підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 43 від 08 травня 2025 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років згідно з п. "а" статті 55 Закону №1788-ХІІ та наявності підстав для його скасуванням.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () зарахувати період навчання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.09.1985 по 03.07.1989 року до спеціального трудового стажу, зважаючи на те, що оскаржуваним рішенням відмовлено у зарахуванні періоду навчання позивача до страхового, а не спеціального трудового стажу.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року змінити, виклавши абзаци 3 його резолютивної частини в наступній редакції.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () зарахувати період навчання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.09.1985 по 03.07.1989 року до страхового стажу.

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова