Справа № 600/3139/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/3139/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДСНС України в Чернівецькій області та відмову у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації утриманого податку з доходів фізичних осіб, що підтверджується листом від 11 червня 2025 року №6902-2623/6916;

- зобов`язати Головне управління ДСНС України в Чернівецькій області провести ОСОБА_1 виплату грошової компенсації утриманого податку з доходів фізичних осіб під час виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року по справі №600/8037/23-а в розмірі 15052,54 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №600/8037/23-а Головне управління ДСНС України в Чернівецькій області здійснило позивачу нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з використанням базового місяця січень 2008 року в розмірі 83625,23 грн. Однак з цієї суми було утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 15052,54 грн. Позивач не погоджується з діями відповідача, вчиненими на виконання рішення суду у справі №600/8034/23-а, оскільки такі суперечать положенням Податкового кодексу України та Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, згідно з якими суми утриманого податку на доходи фізичних осіб, у тому числі на виплати особам рядового і начальницького складу ДСНС, здійснені на виконання рішення суду, підлягають грошовій компенсації. На думку позивача, для виплати грошової компенсації суми податку на доходи фізичних осіб не має значення, чи є виплачені суми складовими грошового забезпечення, чи не є такими складовими та чи виплачені вони під час проходження служби, після звільнення або ж на виконання судового рішення.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про безпідставність заявленого позову, оскільки норми Порядку №44 передбачають право на відшкодування утриманих сум податку з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат лише особам рядового і начальницького складу ДСНС у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження військової служби.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив службу у Головному управлінні ДСНС України в Чернівецькій області.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №600/8037/23-а, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення базового місяця січень 2008 року. Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення базового місяця січень 2008 року.

На виконання зазначеного рішення суду Головним управлінням ДСНС України в Чернівецькій області у червні 2024 року проведено ОСОБА_1 виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосування базового місяця січень 2008 року в розмірі 83625,23 грн.

Разом з цим з указаної суми відповідач здійснив утримання суми податку з доходів фізичних осіб у сумі 15052,54 грн та військового збору у сумі 1254,38 грн.

Тобто, фактична сума індексації грошового забезпечення, нарахованої на виконання рішення суду у справі №600/8037/23-а, становила 67318,31 грн.

У травні 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, утриманої з виплати індексації грошового забезпечення, здійсненої на виконання рішення суду у справі №600/8037/23-а.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом від 11 червня 2025 року №6902-2623/6916 повідомив позивача про відсутність підстав для виплати йому грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, оскільки право на виплату такої компенсації належить виключно діючим службовцям та особами рядового і начальницького складу, які виконують свої обов`язки під час проходження служби.

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зміст зазначених норм свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах забезпечення сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби).

Статтею 1 Закону №2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктами першим, другим статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту третього статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац 1 пункту четвертого статті 9 Закону №2011-XII).

Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) визначено Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі - Порядок №44).

За правилами пунктів 2, 3 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Пунктами 4, 5 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Отже, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відповідно, з урахуванням наведеного правого регулювання перерахунок та виплата індексації грошового забезпечення позивача мала бути проведена з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 27 липня 2023 року у справі №380/813/22.

Аналогічний підхід у вирішенні подібних спірних відносин також підтримано Верховним Судом і у постановах від 27 вересня 2023 року у справі №420/23176/21, від 31 січня 2024 року у справі №320/6441/22, від 18 квітня 2024 року у справі №160/10789/22, від 30 квітня 2024 року у справі №360/700/23, від 27 червня 2024 року у справі №580/602/22.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації з утриманих сум податку у зв`язку з тим, що право на таку компенсацію належить лише тим особам, які проходять військову службу, суд оцінює критично, оскільки кошти, призначені позивачу до виплати на виконання рішення суду у справі №600/8037/23-а, є недоплаченою сумою грошового забезпечення, яку він не отримав за час проходження служби.

У випадку належного виконання відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу у повному обсязі грошового забезпечення при звільненні зі служби грошова компенсація у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена позивачу одночасно з виплатою йому грошового забезпечення, складовою якого є й індексація.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 червня 2018 року (справа №695/984/16-ц (провадження №61-12183св18), 03 квітня 2019 року (справа №638/9697/17 (провадження №К/9901/30616/18), від 26 листопада 2019 року (справа №340/184/19), від 12 травня 2022 року (справа №280/9017/20).

Аналогічної позиції при вирішення подібних спірних відносин також дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, зокрема, у справах №560/16227/24 (постанова від 13 жовтня 2025 року), №560/17478/24 (постанова від 28 листопада 2025 року), №560/7694/25 (постанова від 18 грудня 2025 року) та ін.

Отже, право на виплату індексації грошового забезпечення, яка нарахована та виплачена позивачу на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №600/8037/23-а, набуто саме у зв`язку із виконанням обов`язків під час проходження служби в Головному управлінні ДСНС у Чернівецькій області.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача, які полягають у відмові в проведенні позивачу грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №600/8037/23-а.

Відтак, суд зобов`язує Головне управління ДСНС України в Чернівецькій області провести позивачу грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, яку утримано з індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №600/8037/23-а.

Вказане, беручи до уваги положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, є належним способом захисту порушених прав позивача у даних правовідносинах.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість відповідач не довів законності оскаржуваних дій.

Відповідно до положень частин першої, сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 1211,20 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №600/8037/23-а.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області провести ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, яку утримано з індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №600/8037/23-а.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 18 лютого 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області (вул. Скальда Сергія, 1-А, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк