Справа № 358/121/24
Суддя: Тітов М. Б.
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 358/121/24 Провадження № 2-а/358/16/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

представника позивача Божка М.І.,

представника відповідача Бєлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через підсистему відеоконференцзв`язку ЄСІТС), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського відділення поліції №1 (м. Славута) Шепетівського РУП ГУ НП у Хмельницькій області Поліщук Алли Сергіївни та Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області про скасування постанови серії ЕНА № 1261873 від 17 січня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2024 року до Богуславського районного суду Київської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 про скасування постанови поліцейського відділення поліції №1 (м. Славута) Шепетівського РУП ГУ НП у Хмельницькій області, сержанта поліції Поліщук Алли Сергіївни про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді 1 020 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №1261873 від 17 січня 2024 року, за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.122 КУпАП та провадження по цій справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об`єктивного з`ясування поліцейським обставин справи, при відсутності достатніх доказів його винуватості в адміністративному правопорушенні, оскільки позивач транспортним засобом не керував, а був лише пасажиром. Крім того, постанова про накладення стягнення не містить посилання на технічний засіб за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, що ставиться в провину позивачу.

Зокрема, позивач зазначає, що він 17 січня 2024 о 20 год. 29 хв, поліцейським відділення поліції №1 (м. Славута) Шепетівського РУП ГУ НП у Хмельницькій області, сержантом поліції Поліщук А.С. відносно позивача було складено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1261873 від 17.01.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.122 КУпАП. З вказаної постанови позивач з`ясував, що 17.01.2024 о 20:21:31 в м. Славута по вул. Садова, 4 ОСОБА_1 здійснив стоянку транспортного засобу марки «Chrysler 200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на місці, що позначене дорожнім знаком 5.42.1, з доданою до нього табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», внаслідок чого порушив п. 8.4 «е» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 6 статті 122 КУпАП. Отже, з притягненням до адміністративної відповідальності позивач не погоджується, постанову про накладення адміністративного стягнення вважає незаконною, постановленою з порушенням вимог КУпАП, тому просить її скасувати а провадження у справі закрити.

Відповідач Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області через свого представника Файчука А.С. 06.02.2024 направив до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначили, що позовні вимоги не визнають із тих підстав, що поліцейський при винесенні оскаржуваної постанови діяв у межах норм законодавства та законно її виніс, оскільки 17.01.2024 о 20:21 год в м. Славута по вул. Садова, 4 ОСОБА_1 здійснив стоянку транспортного засобу марки «Chrysler 200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», чим порушив п. 8.4 «е» ПДР України, за що позивач був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП із накладенням на нього штрафу в розмірі 1 020 гривень. При цьому, працівниками поліції було помічено вказаний транспортний засіб, який здійснив стоянку з порушенням ПДР України. Крім того, як вбачається із відеозаписів з бодікамер поліцейського, які долучені до цього відзиву, позивач дійсно здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», а жодних доказів на підтвердження перебування позивача в статусі «особа з інвалідністю» надано не було, а тому поліцейським правомірно прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП. Зауважує, що під час складення матеріалів водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи. Після розгляду було оцінено обставини справи, зафіксовано доказову базу та винесено постанову серії ЕНА №1261873 від 17.01.2024. Відтак, представник відповідача вважає, оскільки оскаржувана постанова складена повноважною особою, у межах компетенції поліцейського, з дотриманням встановленої законом процедури, а тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Крім того, до відзиву додано фотосвітлину з місця вчинення адміністративного правопорушення (м. Славута, вул. Садова, 4), відеозапис, з якого вбачаються обставини вчинення адміністративного правопорушення, процедури розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови (а.с.33-35, 36, 37).

В судовому засіданні представник позивача Божок М.І. позов підтримав, просив скасувати незаконну постанову, оскільки поліцейський під час винесення постанови не виконав вимоги ст.ст. 251, 252 КУпАП, зокрема всебічно та об`єктивного не з`ясував обставин справи. Крім того, під час складання постанови поліцейськими було порушено прядок винесення оскаржуваної постанови, що стосується колегіального розгляду справи, а також працівником поліції не було роз`яснено належним чином права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Представник відповідача Бєлова В.А. в судовому засіданні позов не визнала та вказала, що твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного. Вказує, що відповідно до оскаржуваної постанови, водій ОСОБА_1 17.01.2024 о 20 год. 21 хв., керуючи автомобілем «Chrysler 200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в м. Славута не виконав вимогу дорожнього знаку 5.42.1 з додатковою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», чим порушив п. 8.4 «е» ПДР України. Внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 1020 гривень. Представник відповідача на запитання про зону дії на яку поширюється вимога дорожнього знаку 5.42.1, саме за вказаним в протоколі місцем (м. Славута, вул. Садова, 4) однозначно не надала. Що стосується дорожньої розмітки зазначила, що така наявна, однак в силу погодних умов була не помітною. Однак, просила не вдаватися до надмірного формалізму і зазначила, що вина ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 8.4 «е» ПДР України є очевидною.

Перевіривши доводи представника позивача, викладені у адміністративному позові, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи доказами, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2024 року о 20 годині 29 хвилині на паркувальному майданчику біля супермаркету «АТБ» за адресою: м. Славута, вул. Садова, 4, поліцейською відділення поліції №1 (м. Славута) Шепетівського РУП ГУ НП у Хмельницькій області, сержантом поліції Поліщук Аллою Сергіївною відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1261873 від 17.01.2024, за ч.6 ст.122 КУпАП.

Так, згідно зазначеної постанови 17 січня 2024 року, ОСОБА_1 , 17 січня 2024 року о 20 годині 21 хвилині здійснив стоянку транспортного засобу марки «Chrysler 200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в м. Славута по вул. Садова, 4, на місці, що позначене дорожнім знаком позначеному 5.42.1 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю», чим порушив п. 8.4 е Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.6 ст. 122 КУПАП.

Зазначену постанову інспектор мотивувала тим, що ОСОБА_1 здійснено стоянку на місці, яке позначено дорожніми знаками 5.42.1 «Місце для стоянки» з додатковими табличками 7.17 Особи з інвалідністю» та 7.2.6 «Зона дії знаку 12 м», на якому дозволено стоянку лише транспортним засобам, якими керують водії з інвалідністю, при цьому у ОСОБА_1 були відсутні документи, які б підтверджували статус особи з інвалідністю, чим порушено пункт 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за №1306.

Позивач не погоджується із винесеною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Обґрунтовує свої доводи тим, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об`єктивного з`ясування поліцейським обставин справи, при відсутності достатніх доказів його винуватості в адміністративному правопорушенні.

Статтею 1 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки та відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху України зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог ПДР України (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог ПДР України, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Пунктом 15.1 ПДР України визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до пункту 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно пп. 8.2-1 ПДР України дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому, дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Відповідно до пункту 8.4 ґ) ПДР України інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Відповідно до пункту 8.4 е) ПДР України таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Дорожній знак 5.42.1 «Місце для стоянки». Позначає місця та майданчики для стоянки транспортних засобів.

Табличка до дорожнього знаку 7.17 «Особи з інвалідністю». Застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

Табличка до дорожнього знаку 7.2.5-7.2.1 зазначає зону дії знака праворуч, ліворуч або праворуч і ліворуч від нього, якщо зупинку або стоянку заборонено вздовж одного боку або з обох боків площі, фасаду будинку тощо. Додаткова табличка 7.17 Особи з інвалідністю застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак Водій з інвалідністю відповідно до вимог цих Правил.

Горизонтальна дорожня розмітка 1.35 позначає місця для паркування індивідуального транспортного засобу осіб з інвалідністю та транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.

Відповідно до пункту 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 03.12.2009 № 1342, на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі не менше 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та дорожньою розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини шостої ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачений Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853.

Положеннями пункту 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 КУпАП, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху (в тому числі визначені частиною 6 статті 122 Кодексу).

Долученим до справи відеозаписом події встановлено, що поліцейськими відділення поліції №1 (м. Славута) Шепетівського РУП ГУ НП у Хмельницькій області не було дотримано процедуру складання постанови про адміністративне правопорушення. При цьому, позивачу не було належним чином роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З дослідженого судом відеозапису, не можливо встановити, чи здійснив транспортний засіб марки «Chrysler 200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 стоянку саме в зоні інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.42.1 «Місце для стоянки» з табличкою 7.17 «Особа з інвалідністю», оскільки як вбачається місце зазначеного правопорушення є саме паркувальним майданчиком біля супермаркету «АТБ» за адресою: м. Славута, вул. Садова, 4.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що оспорювана постанова серії ЕНА №1261873 від 17.01.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилання на технічний засіб за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, не зазначено свідків події, яка мала місце 17.01.2024.

Так, в ході розгляду справи, судом достовірно не було підтверджено, що дійсно автомобіль марки «Chrysler 200», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 належний ОСОБА_1 було припарковано ним саме в межах дії дорожнього знаку 5.42.1 «місце для стоянки», з доданою до нього табличкою 7.17 «особи з інвалідністю».

Крім того, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським відділення поліції №1 (м. Славута) Шепетівського РУП ГУ НП у Хмельницькій області, сержантом поліції Поліщук Аллою Сергіївною, яка відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч. 6 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Натомість, як вбачається з відеозапису процес розгляду справи здійснювався ОСОБА_2 не одноособово, а за участю іншого поліцейського, який спілкувався із водієм та встановлював дані про його особу, частково роз`яснював права.

Оскільки чинним законодавством визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду справи, та в судовому порядку встановлено невиконання відповідачем покладених на нього обов`язків на стадії оформлення адміністративного правопорушення, суд доходить висновку, що вказана обставина є достатньою підставою для скасування постанови серії ЕНА №1261873 від 17 січня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення.

Між тим, матеріали справи про адміністративне правопорушення, що складаються з оскаржуваної постанови, відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейських, не є достатніми для підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 122 КУпАП, оскільки цей факт позивачем заперечується, а інші належні, допустимі та достатні докази які б вказували на наявність поза розумним сумнівом в його діях складу цього правопорушення, у матеріалах справи відсутні.

Доводи представника відповідача про те, що позивачу було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, суд до уваги не приймає, так як такі спростовані наданим відеозаписом з боді-камери поліцейського.

Окрім того, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, у Постанові від 13.02.2020 (справа №524/9716/16-а) Верховний Суд вказав на те, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17, при розгляді справи про скасування постанови про притягнення Особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за частиною другою статті 122 КУпАП. Так, Верховний Суд зазначив, що якщо постанова про притягнення Особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, цей доказ є неналежним.

Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладається обов`язок доказування правомірності прийнятого ним рішення, не надав до суду доказів дотримання ним вимог КУпАП, які регулюють порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України, обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1261873 від 17 січня 2024 року, слід скасувати, а провадження у справі закрити.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 9, 77, 139, 243-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського відділення поліції №1 (м. Славута) Шепетівського РУП ГУ НП у Хмельницькій області, сержанта поліції Поліщук Алли Сергіївни у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1261873 від 17 січня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 020 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов