Справа № 600/298/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/298/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійоного фонду України в Чернівецькій області щодо включення до Реєстру судових рішень суму заборгованості пенсії в розмірі 43530,55 грн за період з 07.03.2019 по 30.11.2022, яка розрахована на підставі рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.02.2022, справа №600/5396/21-а;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 виплату по окремій відомості суму заборгованості по пенсії 43530,55 грн, за період з 07.03.2019 по 30.11.2022, яка розрахована на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.02.2022, справа №600/5396/21-а;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 50000,00 грн моральної шкоди.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження в цій справі.

Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2025 року у справі №600/298/25-а скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Після надходження матеріалів справи до Чернівецького окружного адміністративного суду судом постановлено ухвалу, якою прийнято справу до свого провадження; відкрито провадження у справі та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Як вбачається зі змісту позову, в його обґрунтування позивач посилається на те, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року №600/5396/21-а ОСОБА_1 було призначено пенсію з 07 березня 2019 року у розмірі 1497,00 грн. За період з 07 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року утворився борг по несплаченій сумі пенсії у сумі 43530,55 грн, яка включена відповідачем до Реєстру судових рішень. Станом на день звернення до суду з цим позовом зазначена сума боргу залишається невиплаченою, а всі усні та письмові звернення позивача до пенсійного органу щодо виплати суми боргу з призначеної пенсії залишені без задоволення. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, оскільки, на його думку, сума 43530,55 грн, яка є пенсійною виплатою, підлягає виплаті без включення її в Реєстр судових рішень, яким встановлюється порядок черговості виконання рішень судів, пов`язаних із виплатами призначених або перерахованих сум пенсій. Крім цього позивач вказує, що зазначені вище дії пенсійного органу завдали йому і моральної шкоди у зв`язку із завданням психологічних та душевних страждань, що спричинене позбавленням значної частини матеріального забезпечення, докладання зусиль з пошуку додаткового заробітку для утримання позивача та членів його сім`ї. Вважає, що розмір завданої відповідачем моральної шкоди підлягає відшкодуванню у розмірі 50000,00 грн.

Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому звертав увагу суду на включення суми доплати пенсії, призначеної позивачу на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року №600/5396/21-а, яка становить 43530,55 грн, до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Черговість виплат на виконання рішення суду визначається датою набрання ним законної сили. Відповідно, оскільки нараховані позивачу суми пенсії за рішенням суду підлягають виплаті за рахунок коштів Державного бюджету України, і при цьому такі виплати не можуть бути проведені за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, то нараховані позивачу суми пенсії за період з 07 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року будуть проведені лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань з коштів Державного бюджету України. Іншої можливості виплати позивачу суми пенсії, нарахованої на виконання рішення суду, окрім зазначеного вище способу, немає. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди у відзиві вказано про їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки до позову не додано жодних належних доказів отримання ОСОБА_1 моральних страждань, що могли негативно вплинути на його здоров`я (у тому числі медичних документів, які підтверджували би погіршення стану здоров`я позивача чи завдання йому фізичних страждань), спричинити приниження його честі та гідності, порушити права та охоронювані законом інтереси або ж завдати інші негативні явища, які є наслідком протиправних дій пенсійного органу (за умови встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями пенсійного органі та погіршенням стану здоров`я позивача, у тому числі завдання йому моральних страждань). Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі №600/5396/21-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з часу звернення із заявою від 07.03.2019 року.

04 листопада 2022 року Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з часу звернення із заявою від 07.03.2019 року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14 листопада 2022 року ВП №70325200 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №600/5396/21-а, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 04 листопада 2022 року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 грудня 2022 року ВП №70325200 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №6005396/21-а від 04 листопада 2022 року, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду у справі №600/5396/21-а.

Так, дослідженням наявних у справі матеріалів установлено, що на виконання рішення суду у справі №600/5396/21-а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначено пенсію ОСОБА_1 з 07 березня 2019 року у розмірі 1497,00 грн.

Разом з цим за період з 07 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року у пенсійного органу виникла відносно позивача заборгованість з виплати останньому пенсії, призначеної на виконання рішення суду у справі №600/5396/21-а, яка згідно з розрахунками заборгованості становить 43530,55 грн.

Як вбачається зі змісту листів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18 січня 2023 року №2400-1706-8/2073, 14 квітня 2023 року №2400-1706-8/14608, 08 листопада 2023 року №2400-1702-8/46680 та від 21 січня 2025 року №2400-1706-8/2674, сума боргу нарахованої на виконання рішення суду пенсії за період з 07 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року, яка складає 43530,55 грн, включена до Реєстру судових рішень і планується до виплати в межах коштів Державного бюджету України за умови передбачення в ньому фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.

Так, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з частиною першою статті 60-1 Закону №796-ХІІ призначення та виплата пенсій, передбачених цим Законом, і щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи провадяться територіальними органами Пенсійного фонду України.

Виплата, припинення та поновлення виплати пенсій здійснюються відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом та Законом України «Про адміністративну процедуру» (частина четверта статті 60-2 Закону №796-ХІІ).

Пунктом 3 частини першої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що джерелами формування коштів Пенсійного фонду є кошти державного бюджету та цільових фондів, що перераховуються до Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону№1058-IV кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Закону №1058-IV у разі виникнення дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі (перевищення видатків над доходами, у тому числі з урахуванням резерву коштів Пенсійного фонду) такий дефіцит покривається за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з твердженнями відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахована позивачу сума пенсії за період з 07 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року в розмірі 43530,55 грн підлягає виплаті за рахунок коштів Державного бюджету України. Проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів Головного управління, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Стосовно наведеного суд звертає увагу на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

За приписами пунктів 20, 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Пунктом 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 (далі Положення №28-2) передбачено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, забезпечує, зокрема, своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Цим же пунктом Положення №28-2 встановлено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року №1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги», яка набрала чинності 01 квітня 2021 року) Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно з абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року №21-2 (далі Порядок №21-2), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - рішення суду), плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Пунктом 3 Розділу VII Порядку №21-2 встановлено, що проєкт бюджету Пенсійного фонду на плановий рік протягом двох тижнів з дня прийняття закону про Державний бюджет України на відповідний рік надсилається Міністерству соціальної політики України для погодження Міністром соціальної політики України відповідно до вимог Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 листопада 2011 року №1156).

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення пенсійних виплат за відповідною бюджетною програмою, є Міністерство соціальної політики України, а Пенсійний фонд України є відповідальним виконавцем і розпорядником коштів нижчого рівня.

Тобто, пенсійні виплати здійснюються територіальних управлінь Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду та інших джерел, визначених законодавством. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили.

Водночас суд зауважує, що виділення коштів з державного бюджету на фінансування бюджетної програми з виплати пенсій (у тому числі заборгованостей з пенсійних виплат, нарахованих на виконання рішень судів) не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України, а тому невиконання судового рішення в частині виплати стягувачу нарахованої суми заборгованості відбувається з причин, які не залежать від територіального органу Пенсійного фонду України.

Фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення територіальним органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відсутня можливість самостійно формувати бюджет та виділяти кошти із державного бюджету на фінансування пенсій. Покладення на територіальний орган Пенсійного фонду України обов`язку саме щодо виплати нарахованих сум пенсії може бути виконано в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на територіальний орган Пенсійного фонду України, лише після надходження відповідних коштів з Державного бюджету України.

Верховний Суд у своїй постанові від 31 серпня 2023 року по справі №560/16807/21 наголосив, що оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України є органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, то він повинен враховувати приписи статті 116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.

Відтак, невиплата Головним управлінням Пенсійного фонду в Чернівецькій області заборгованостей із сум пенсій, нарахованих/перерахованих на виконання рішення суду, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Суд враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, необхідно виважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Як свідчать встановлені у даній справі обставини, відповідач неодноразово інформував позивача (його представника), зокрема, листами від 18 січня 2023 року №2400-1706-8/2073, 14 квітня 2023 року №2400-1706-8/14608, 08 листопада 2023 року №2400-1702-8/46680 та від 21 січня 2025 року №2400-1706-8/2674, про те, що сума боргу нарахованої на виконання рішення суду пенсії за період з 07 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року, яка складає 43530,55 грн, включена до Реєстру судових рішень і планується до виплати в межах коштів Державного бюджету України за умови передбачення в ньому фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Тобто, рішення суду у справі №600/5396/21-а було включено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Суд зауважує, що обставини, повідомлені пенсійним органом, свідчать про те, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень було вжито належних заходів, спрямованих на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі №600/5396/21-а, яке набрало законної сили. Зокрема, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в межах своїх повноважень були вчинені дії, пов`язані з призначенням пенсії ОСОБА_1 , однак її невиплата (в даному випадку за період з 07 березня 2019 року по 30 листопада 2022 року) зумовлена виключно відсутністю необхідних бюджетних асигнувань, які мали би бути виділені з державного бюджету на цю мету. Обставини фактичної не виплати позивачу пенсії за спірний у даній справі період пов`язані виключно з відсутністю фінансування на ці потреби, а не з умисним невиконанням судового рішення з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

При цьому поданий до суду позов не містить жодних переконливих доводів (з посиланням на відповідні норми законодавства) про те, що рішення суду у справі №600/3596/21-а підлягає виконанню суб`єктом владних повноважень першочергово відносно інших рішень судів, ухвалених за результатами розгляду аналогічних спорів, у тому числі й тих, які набрали законної сили раніше, ніж рішення суду у вказаній вище справі.

Відтак, не здійснення суб`єктом владних повноважень у даному конкретному випадку виплати боргу за рішенням суду у справі №600/3596/21-а не свідчить про допущення ним умисного та свідомого невиконання судового рішення, оскільки відсутність фізичної змоги здійснити виплату коштів із заборгованості через неотримання відповідних цільових асигнувань та через відсутність вільного обсягу фінансових ресурсів не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позову в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо включення до Реєстру судових рішень суму заборгованості пенсії в розмірі 43530,55 грн та зобов`язання відповідача здійснити виплату указаної суми по окремій відомості, а тому такі не підлягають задоволенню.

Оскільки не підлягають задоволенню указані вимоги позову, то не підлягають задоволенню і вимоги позову щодо стягнення моральної шкоди, які є похідними від попередніх вимог.

Крім того, щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.

Відповідно до частин другої та третьої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За загальними підставами деліктної відповідальності, а також згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди правовою підставою відповідальності за завдану шкоду є правопорушення, складовими елементами якого є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому відсутність хоча б однієї складової виключає можливість відшкодування шкоди.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю вони заподіяні), в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Пунктом 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом частини першої статті 73 і частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак під час розгляду справи позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження причинного зв`язку між оскаржуваними діями та завданням йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, хвилювань тощо).

Необґрунтовано позивачем і заявлений розмір моральної шкоди 50000,00 грн.

Враховуючи наведені положення та беручи до уваги те, що позивачем не доведено, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, наявність вини заподіювача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову і в частині стягнення моральної шкоди.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 18 лютого 2026 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Площа Центральна, 3, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк