Справа № 480/7849/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року Справа № 480/7849/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7849/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - відповідач), у якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243 на суму 27242,20 грн;

- від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243 на суму 40702,50 грн;

- від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243 на суму 5967,69 грн;

- від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243 на суму 1929,60 грн;

- ввід 30.05.2024 № 0-1801-UA0075243 на суму 720,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями йому нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік. Позивач не погоджується з прийнятими рішеннями контролюючого органу, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Зокрема зазначає, що нежитлові будівлі, що належить йому на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", та використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Крім того, стверджує, що у його власності перебуває нежитлова будівля - гуртожиток загальною площею 296,9 кв.м., яка згідно Експертного висновку, кваліфікована за кодом 1130.1 «Гуртожитки для робітників». Вказує, що у відповідності до рішення від 30.06.2021 року сьомої сесії (друге пленарне засідання) восьмого скликання Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Річківської сільської ради», ставки податку на 2022 рік за 1 кв. метр (відсотків розміру мінімальної заробітної плати) розділу з кодом Класифікації будівель та споруд 11 «Будівлі житлові» підрозділ з кодом 1130.1 «Гуртожитки для робітників та службовців» для фізичних осіб становлять 0,000. У 2022 році Річківська сільська рада Сумського району Сумської області рішення про встановлення місцевих податків і зборів не приймала, таким чином в 2023 році діяли ставки вищезгаданих податків на рівні 2022 року.

Таким чином, на переконання позивача, стосовно нього, фізичної особи, як власника об`єктів нежитлової нерухомості, відсутні податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно за 2023 рік, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою суду позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/7849/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, зазначивши, що для застосування пільги від сплати податкового зобов`язання на підставі пп. "ж" пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України. платник податку має одночасно відповідати таким умовам: має бути сільськогосподарським товаровиробником; має бути власником будівель та споруд, віднесених до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, затвердженого наказом Мінекономіки від 16.05.2023 № 3573 (далі - Класифікатор); будівлі та споруди мають використовуються за призначенням у господарській діяльності платника саме як сільськогосподарського товаровиробника; будівлі та споруди не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Зазначає, що згідно відомостей Інформаційної електронної системи Головного управління ДПС у Сумській області позивач перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Сумській області як фізична особа - підприємець і має наступні види господарської діяльності: 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур». Однак, сама по собі наявність у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідних КВЕД не доводить відповідний факт здійснення ним сільськогосподарської діяльності, пов`язаної з сільськогосподарським товаровиробництвом.

Крім того, представник просить врахувати, що експертний висновок Державного підприємства "Державний науково - дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" від 15.08.2024 С5 № 2422802, яким визначено належність об`єктів нерухомого майна до групи класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) ДК 018-2000, позивачем долучено лише до позовної заяви, при цьому під час нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти нежитлової нерухомості, була відсутня інформація щодо визначення належності об`єктів нежитлової нерухомості до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».

Також, на переконання представника, висновок експерта, поданий позивачем до суду, не є об`єктивним, оскільки базується виключно на тих матеріалах, які були надані позивачем.

Враховуючи наведене, Головне управління ДПС у Сумській області вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 нараховані податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітній період - 2023 року є правомірним, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій додатково наголосив на обґрунтованості позовних вимог.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.09.2022 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності якого є "Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур" (код КВЕД 01.11) (а.с. 12).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 24.09.2024, за громадянином ОСОБА_1 обліковуються наступні об`єкти нерухомого майна (а.с.50-53):

- об`єкт будівництва, комплекс нежитлових будівель, а саме: сарай № 2 літера Б цегляний, прибудова літера «б», сарай № 3 літера «В», прибудова літера «в» загальною площею 2152,1 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення № 2 зерносховище площа 406,6 м. кв., матеріал покриття шифер, матеріал стіни цегла, фундамент щебінь, підлога асфальтобетон, загальною площею 406,6 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлова будівля, їдальня-гуртожиток, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 296,9 кв.м.;

- нежитлове приміщення № 1 зерносховище площа 607,5 м.кв., матеріал покриття шифер, матеріал стіни цегла, фундамент щебінь, підлога асфальтобетон загальною площею 607,5 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлове приміщення - виробничий будинок з господарськими (допоміжними будівлями) та спорудами столярна майстерня площею 480,00 м. кв. матеріал покриття шифер, матеріал стіни цегла, фундамент щебінь, підлога асфальтобетон, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Головне управління ДПС у Сумській області, виходячи із загальної площі об`єктів нежитлової нерухомості прийняло податкові повідомлення-рішення:

- від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243, яким визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) за 2023 рік у розмірі 27242,20 грн (а.с.7);

- від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243, яким визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) за 2023 рік у розмірі 40702,50 грн (а.с.8);

- від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243, яким визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) за 2023 рік у розмірі 5967,69 грн (а.с.9);

- від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243, яким визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) за 2023 рік у розмірі 1929,60 грн (а.с.10);

- від 30.05.2024 № 0-1801-UA0075243, яким визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) за 2023 рік у розмірі 720,95 грн (а.с.11);

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 4.3 статті 4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

Відповідно до п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені статтею 12 ПК України.

Згідно із статтею 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.1.2 пункту 10.1, пункту 10.2-1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Таким чином, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені статтею 12 ПК України.

Так, за приписами пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Підпунктом 12.3.2 пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України у разі, якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.

Відповідно до п. 12.4 ст. 12 ПК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, крім іншого:

12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;

12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу;

12.4.3. прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пунктом 12.5 ст. 12 ПК України визначено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Статтею 266 Податкового кодексу України регламентовано порядок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1, підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Так, пунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до підпункту «ж» якого (в редакції, яка діяла до 1 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт «ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції (яка діяла у зміненій редакції і станом на час виникнення спірних правовідносин): не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Своєю чергою, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України № 507 від 17 серпня 2000 року, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Тобто, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання (будівлі сільськогосподарських товаровиробників віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000) та у випадках, коли така нерухомість не здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Таким чином, аналіз приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 160/9061/20, від 27 січня 2022 року у справі № 820/4188/17.

Обґрунтовуючи своє право на застосування пільги, передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач вказує, що він є сільськогосподарським товаровиробником, займається сільськогосподарською діяльністю, а вказані будівлі є сільськогосподарськими за своїм призначенням.

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, згідно з яким (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Таким чином, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», проте в даній адміністративній справі предметом є сплата податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції це сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про застосування визначень поняття сільськогосподарського товаровиробника у наведених законодавчих актах для цілей визначення змісту статусу сільськогосподарського товаровиробника, оскільки наведені поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке має чітко обмежену сферу застосування. Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

На користь висновку, що нормою підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено податкову пільгу, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Відтак, сільськогосподарським товаровиробником може виступати як юридична, так і фізична особа.

Як встановлено судом, позивач перебуває на податковому обліку як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець. Основним видом його господарської діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11) (а.с.12). Зазначене також підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік від 08.02.2024 року, у якій у розділі І «Загальні показники підприємницької діяльності», рядок 10.1, зазначено код КВЕД 01.11-вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (зв. бік а.с.64-69).

На підтвердження факту здійснення позивачем діяльності як сільськогосподарського товаровиробника до матеріалів позовної заяви останнім долучено копії виписок АТ КБ «ПРИВАТБАНК», щодо руху коштів за рахунками ФОП ОСОБА_1 за 2023 рік (а.с.94-108), відповідно до змісту яких позивач отримував грошові кошти від реалізації сільськогосподарської продукції, зокрема зерна пшениці, кукурудзи, ячменю, соняшнику, а також здійснював витрати на придбання насіння сільськогосподарських культур, запасних частин та інших товарів і послуг, безпосередньо пов`язаних із сільськогосподарським виробництвом.

Крім того, у володінні позивача перебуває сільськогосподарська техніка, а саме: трактор марки БЕЛАРУС-892, реєстраційний номер НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ); автомобіль марки КАМАЗ 55111, реєстраційний номер НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ) (а.с.91);

Також, додатковим свідченням здійснення позивачем сільгосподарської діяльності є наявність у його володінні будівель і споруд, призначених для зберігання сільськогосподарської техніки, засобів захисту рослин, насіння, зерна та іншого майна, необхідного для ведення сільськогосподарської діяльності, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 24.09.2024, за громадянином ОСОБА_1 обліковуються наступні об єкти нерухомого майна (а.с.50-53):

- об`єкт будівництва, комплекс нежитлових будівель, а саме: сарай №2 літера Б цегляний, прибудова літера «б», сарай № 3 літера «В», прибудова літера «в» загальною площею 2152,1 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення, № 2 зерносховище площа 406,6 м. кв., матеріал покриття шифер, матеріал стіни цегла, фундамент щебінь, підлога асфальтобетон, загальною площею 406,6 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлове приміщення № 1 зерносховище площа 607,5 м.кв., матеріал покриття шифер, матеріал стіни цегла, фундамент щебінь, підлога асфальтобетон загальною площею 607,5 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлове приміщення - виробничий будинок з господарськими (допоміжними будівлями) та спорудами столярна майстерня площею 480,00 м. кв. матеріал покриття шифер, матеріал стіни цегла, фундамент щебінь, підлога асфальтобетон, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

До позовної заяви позивач долучив копію експертного висновку від 15.08.2024 АС5 № 2422802, виданого та затвердженого Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві», та додатку № 1 до нього (а.с.13).

Згідно із вказаним експертним висновком та додатком № 1 до нього віднесення належних позивачу на праві власності об`єктів нерухомого майна (сарай № 2 літ. Б «б», сарай № 3 літера «В», «в», 2152,1 кв.м.; нежитлове приміщення № 2 - зерносховище площа 406,6 м. кв.; нежитлове приміщення № 1 - зерносховище площа 607,5 м.кв.; виробничий будинок з господарськими (допоміжними будівлями) та спорудами площею 480,00 м.кв.) за класифікаційними ознаками Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000 відповідно до функціонального призначення об`єктів виконане правильно. Класифікація за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018:2000 відповідає чинним нормативним вимогам і може бути використана, не обмежуючись для цілей, визначених ДК 018:2000.

Отже, зазначені вище об`єкти нежитлової нерухомості віднесені до будівель сільськогосподарського призначення Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що підтверджується експертним висновком від 15.08.2024 АС5 № 2422802, та використовуються позивачем як сільськогосподарським товаровиробником для здійснення сільськогосподарської діяльності, що не спростовано відповідачем.

Посилання відповідача на те, що на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень у податкового органу були відсутні та належні докази, які б свідчили про те, що нежитлові приміщення, які є у власності позивача, віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 суд оцінює критично, оскільки віднести будівлю до відповідного класу можна й за документами, які посвідчують право власності на неї. Типи об`єктів нерухомого майна, за які позивачу нараховано спірні податкові зобов`язання безпосередньо вказані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дані якого безоплатно надаються податковому органу органами державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідно до вимог підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України.

Щодо доводів представника відповідача щодо відсутності підстав для врахування судом експертного висновку з огляду на те, що такий висновок складений виключно на підставі документів, наданих зацікавленою стороною - позивачем, суд зазначає наступне.

Так, норми податкового законодавства дійсно не покладають на платника податку обов`язку отримувати в Державному підприємстві «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» експертний висновок щодо правильності класифікації належних йому об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000. Водночас, вчинення таких дій платником податку могло б сприяти спрощенню процесу податкового адміністрування податку на нерухоме майно.

Разом із тим, відповідно до положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень покладається саме на відповідача. Однак, відповідач у межах спірних правовідносин не довів, що об`єкти нерухомого майна, які належать позивачу на праві власності, не є об`єктами сільськогосподарського призначення. Здійснюючи нарахування податкового зобов`язання, контролюючий орган не обґрунтував, якими саме критеріями він керувався при визначенні розміру податку, який документ щодо класифікації будівель і споруд було використано, а також з яких причин на стадії податкового контролю не було отримано інформацію щодо класифікації спірних об`єктів від компетентної установи.

Зазначене свідчить про недотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при прийнятті оскаржуваних рішень.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість у позивача як платника податків законних очікувань застосування до нього підстав звільнення від сплати податкового зобов`язання за об`єкти нерухомості, які використовуються позивачем як сільськогосподарським товаровиробником для здійснення сільськогосподарської діяльності.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243, від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243, від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243, від 30.05.2024 № 0-1801-UA0075243, якими визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, є протиправними та підлягають скасуванню, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243, суд враховує наступне.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за громадянином ОСОБА_1 обліковується нежитлова будівля - їдальня-гуртожиток, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 296,9 кв. м.

Головним управлінням ДПС у Сумській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243, яким визначено податкове зобов`язання за відповідним платежем у розмірі 5967,69 грн. Оскаржуючи зазначене рішення контролюючого органу, позивач першочергово зазначає, що нежитлова будівля гуртожитку, яка перебуває у його власності, класифікуються за розділом з кодом 11 «Будівлі житлові», підрозділом з кодом 1130.1 «Гуртожитки для робітників та службовців» Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000. Згідно з рішенням Річківської сільської ради ставка податку на нерухоме майно для фізичних осіб за об`єкти, віднесені до підрозділу 1130.1 «Гуртожитки для робітників та службовців», становить 0,000 відсотка розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр площі, у зв`язку з чим нарахування податкового зобов`язання є безпідставним.

Оцінюючи вказані доводи, суд враховує наступне.

Згідно пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України зазначено: що не є об`єктом оподаткування: г) гуртожитки.

Відповідно до ст.127 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

Невключення гуртожитків до об`єктів оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки, зумовлене саме видом таких об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, гуртожитки віднесено до підрозділу 11 «Будівлі житлові» групи 113 «Гуртожитки» класу 1130 «Гуртожитки». Вказаний клас включає житлові будинки для колективного проживання, включаючи будинки для людей похилого віку та інвалідів, студентів, дітей та інших соціальних груп, наприклад, будинки для біженців, гуртожитки для робітників та службовців, гуртожитки для студентів та учнів навчальних закладів, сирітські будинки, притулки для бездомних та т. ін.). Клас 1130 складається з підкласів 1130.1 «Гуртожитки для робітників та службовців», 1130.2 «Гуртожитки для студентів вищих навчальних закладів», 1130.3 «Гуртожитки для учнів навчальних закладів», 1130.4 «Будинки-інтернати для людей похилого віку та інвалідів», 1130.5 «Будинки дитини та сирітські будинки», 1130.6 «Будинки для біженців, притулки для бездомних», 1130.9 «Будинки для колективного проживання інші».

Для застосування положень підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України слід вирішити питання приналежності спірних об`єктів нерухомості до гуртожитків, для чого слід керуватись належними доказами, що підтверджують право власності та дотримання вимог державної реєстрації таких об`єктів, зокрема, встановлених приписами статті 127 Житлового кодексу Української РСР, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у своїй постанові № 420/5693/18 від 17 вересня 2021 року.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить дані щодо об`єкта оподаткування, відповідно до яких об`єкт нерухомості за адресою Сумська обл., Білопільський р., с. Вири, вул. 1 Травня, буд. 93-А, визначений як гуртожиток (а.с.50).

Також, долслідженням технічного паспорту встановлено, що об`єкт нерухомості за адресою Сумська обл., Білопільський р., с. Вири, вул. 1 Травня, буд. 93-А є гуртожитком (а.с. 26-30).

При цьому, до позовної заяви позивач долучив копію експертного висновку від 15.08.2024 АС5 № 2422802, виданого та затвердженого Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві», та додатку № 1 до нього (а.с. 13-14).

Так, згідно із експертним висновком та додатком № 1 до нього віднесення належного позивачу на праві власності гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 за класифікаційними ознаками Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000 відповідно до функціонального призначення об`єкту виконане правильно. Класифікація за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018:2000 відповідає чинним нормативним вимогам і може бути використана, не обмежуючись для цілей, визначених ДК 018:2000.

Відтак, відповідно до технічного паспорта, витягу з реєстру речових прав та класифікатора ДК 018-2000, об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_3 має статус гуртожитку (клас 1130).

Разом з тим, відповідачем у цій справі не доведено, що нежитлові приміщення гуртожитку, які перебувають у власності позивача, не охоплюються функцією та метою гуртожитку, використовуються всупереч функції та меті гуртожитку, що свідчить про недотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, при прийнятті рішення про нарахування грошового зобов`язання за відповідним платежем у розмірі 5967,69 грн, ч. 2 ст.2 КАС України.

Відтак, за наведених обставин податкове повідомлення-рішення від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243, є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 1211,20 грн, який був сплачений позивачем при подачі позову.

Щодо вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Сумській області на користь позивача витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведення експертиз в сумі 12499,00 грн, суд зазначає наступне.

Положеннями частини 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до ч. 1, 6, 7 ст. 104 КАС України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має такі самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

До позовної заяви позивач долучив копію експертного висновку від 15.08.2024 АС5 № 2422802, виданого та затвердженого Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві», та додатку № 1 до нього (а.с. 13-14). Замовник експертного висновку - фізична особа ОСОБА_1 (далі - Замовник). Вказаний висновок підписаний двома особами, а саме: Експерт, член-кор. Академії будівництва України А.А. Гіркин та співвиконавець заступник директора Науково-виробничого приватного підприємства «Гіперон».

Вказаний висновок затверджений в.о. директором Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» (ДП ДНДІАСБ) С.В. Басько.

Водночас, відповідно до частин 5-6 статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

Частиною першою статті 138 КАС України передбачено встановлення судом розміру витрат, пов`язаних, зокрема, з підготовкою справи до розгляду, на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Зі змісту частин 7, 9 статті 139 КАС України вбачається, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зазначає, що склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження понесених витрат на проведення експертизи позивач надав договір № 408910 про надання інформаційно-консультаційної послуги з класифікації об`єктів нерухомого майна від 14.08.2024, відповідно до якого фізична особа ОСОБА_1 (далі - Замовник) з однієї сторони і Науково-виробниче приватне підприємство "Гіперон" (далі - Виконавець), в особі директора Неминущої Алли Федорівни, яка діє на підставі Статуту, відповідно до якого виконавець зобов`язується надати інформаційно-консультаційні послуги з класифікації об`єктів нерухомого майна замовника (співвласників), наведених у Додатку 1 до його листа від 14.08.24, № б/н, за ДК 018:2000, підготувати та узгодити з Державним науково-дослідним інститутом автоматизованих систем у будівництві» (ДНДІАСБ), уповноваженим в установленому порядку на ведення державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000, Висновок щодо вірності класифікації вказаних об`єктів, а Замовник, в порядку, визначеному цим Договором, зобов`язується оплатити послугу (а.с. 39).

Приймання-передача наданих послуг відповідно до пункту 3.2 договору оформлюється актом приймання-передачі виконаних робіт. Втім, зазначеного акту позивачем до суду не надано, що не підтверджує фактичне виконання робіт за договором.

За таких обставин, дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що витрати на проведення експертизи не підтверджені належними доказами та не є необхідними, у зв`язку з чим вони не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення витрат на проведення експертизи за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 28.05.2024 № 0-1801-UA0075243.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 30.05.2024 № 0-1801-UA0075243.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, Сумська область, 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько