Справа № 727/15619/25
Суддя: Чебан В. М.
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/727/29/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Бружа-Гуцалюк В.М.

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Федорюк Анатолій Леонідович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Федорюк А.Л. звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до змісту якої вказує, що 31 березня 2025 року відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 МОУ винесено постанову №116, якою позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000,00 грн.

Вказує, що у вищевказаній спірній постанові зазначається, що позивач ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, під час дії воєнного стану протягом 60 днів (з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року) з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, не уточнив свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Представник позивача стверджує, що вищевказана винесена відповідачем спірна постанова являється протиправною, оскільки оскаржувана постанова була винесена відповідачем без урахування статусу позивача як особи з інвалідністю III групи, його майнового стану та наявності чинної відстрочки від призову, що, на його думку, суперечить вимогам ст. 33 КУпАП щодо індивідуалізації відповідальності та принципу пропорційності.

Вказує, що 14.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 видав позивачу довідку про відстрочку від призову. Для цього орган перевірив його персональні дані, стан здоров`я та облікові відомості. Тобто саме на цю дату відповідач вже володів усією інформацією, яка покладена в основу обвинувачення, і за необхідності міг реагувати на нібито допущене порушення.

Вважає, що тримісячний строк для накладення адміністративного стягнення сплив 14.12.2024 року, однак протокол складено лише 18.03.2025 року, а постанова винесена 31.03.2025 року тобто майже через три місяці після закінчення встановленого законом строку.

На основі викладеного, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Федорюк А.Л. просить суд визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №116 від 31.03.2025 року, якою позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено нього штраф у сумі 17000,00 грн., закривши провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Федорюк А.Л. в судове засідання призначене на 11.02.2026 року не з`явились, хоча завчасно належним чином повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду даної адміністративної справи від них до суду не надходило, у зв`язку із чим суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання призначене на 05.02.2026 року не з`явився, хоча завчасно належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду даної адміністративної справи та відзив на адмінпозов від нього до суду не надходили, у зв`язку із чим суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутність.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Судом встановлено, що 31 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП №116, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 гривень (а.с.14).

Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №116 від 31.03.2025 року громадянин ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, не з`явився для уточнення персональних даних до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку або до центру надання адміністративних послуг у встановлений законодавством термін (з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року). Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив положення пункту 1 частини ІІ розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ № 3633-ІХ від 11.04.2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким визначено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 65/2022, затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг. Таким чином, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 14).

Відповідно до спрямованої до суду представником позивача разом з адмінпозовом копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 МОУ №1292 від 14.09.2024 року (а.с.9), вбачається, що відповідачем 14.09.2024 року було надано позивачу ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з встановленою інвалідністю на строк до 09.11.2024 року.

При цьому, абзацом 4 частини 1 статті 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон 3543-ХІІ) визначено що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Абзацом 5 частини 1 статті 1 Закону 3543-ХІІ передбачено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, відповідно до статті 1 ЗУ «Про оборону» - особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Даним Указом постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У свою чергу, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідними Законами вносились зміни до даних Указів, на підставі яких продовжено дію воєнного стану та загальну мобілізацію.

Таким чином, із 24 лютого 2022 року в Україні триває особливий період.

При цьому, частиною 8 статті 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» Кабінетом Міністрів України було затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки №154 від 23.02.2022 року.

Відповідно до пункту 1 вищевказаного Положення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (їх керівники) розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.210, 210-1 КУпАП.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинені в особливий період.

При цьому, Законом України № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» було внесено зміни до низки нормативно-правових актів, у тому числі до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з абзацом 7 частини 3 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закону № 3543-XII) військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

При цьому, судом встановлено, що 14.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано ОСОБА_1 довідку №1292 про надання відстрочки від призову (а.с.9), що об`єктивно підтверджує здійснення перевірки та актуалізації його персональних і військово-облікових даних.

Водночас, вказане уточнення персональних даних було здійснено позивачем вже після закінчення 60-денного строку (з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року), визначеного абзацом 7 частини 3 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» для уточнення військово-облікових відомостей.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не виконав обов`язок щодо уточнення військово-облікових даних у передбачений законом 60-денний строк, у зв`язку з чим у його діях (бездіяльності) наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

При цьому, наявність у позивача ОСОБА_1 інвалідності III групи (а.с.11, 13) та відповідно підстави для відстрочки від призову не звільняє його від обов`язку виконувати вимоги законодавства щодо уточнення військово-облікових даних у встановлений законом строк, оскільки зазначений обов`язок покладається на всіх військовозобов`язаних незалежно від наявності в них статусу особи з інвалідністю чи підстав для відстрочки, що спростовує доводи представника позивача про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з огляду на інвалідність та наявність підстав для відстрочки від призову.

Разом з тим, ч. 9 ст. 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

При цьому, днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості щодо вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 року в справі №149/2498/17).

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що 14.09.2024 року відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 було оформлено та видано позивачу ОСОБА_1 довідку №1292 про надання відстрочки від призову (а.с.9), що стало можливим лише після здійснення посадовими особами відповідача перевірки його персональних даних, військово-облікового статусу, підстав для відстрочки та інших обставин, які підлягали з`ясуванню в межах повноважень органу.

Зазначене, на переконання суду, свідчить про те, що станом на 14.09.2024 року відповідач володів повним обсягом інформації щодо перебування позивача на військовому обліку, строків виконання ним обов`язку з уточнення даних та фактичних дій, вчинених або не вчинених у встановлений законом період.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що саме 14.09.2024 року слід вважати днем виявлення адміністративного правопорушення у розумінні ч. 9 ст. 38 КУпАП, оскільки з цього моменту відповідач володів повною інформацією щодо можливого порушення позивачем ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та мав реальну можливість надати правову оцінку такому порушенню.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Таким чином, на переконання суду, тримісячний строк для накладення адміністративного стягнення на позивача ОСОБА_1 сплив 14.12.2024 року, тоді як протокол про адміністративне правопорушення складено 18.03.2025 року, а спірна постанова винесена 31.03.2025 року, тобто поза межами встановленого законом строку, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з урахуванням установлених судом обставин та вимог ч. 9 ст. 38 КУпАП, суд приходить до висновку, що на момент винесення спірної постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №116 від 31.03.2025 року тримісячний строк для накладення адміністративного стягнення сплив, зокрема 14.12.2024 року, а отже, відповідачем було винесено постанову та накладено на позивача ОСОБА_1 відповідне адмінстягнення вже після закінчення встановленого законом трьох місячного строку, що, на переконання суду, свідчить про незаконність вищевказаної спірної постанови.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне скасувати вищезазначену спірну постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №116 від 31.03.2025 року від 31.03.2025 року та закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Федорюк А.Л., до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7, 8, 9, 72-78, 241-246, 286, 293 КАС України, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Федорюк Анатолій Леонідович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення №116 від 31.03.2025 року, якою позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено нього штраф у сумі 17000,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КупАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: