Справа № 380/20869/25
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 рокусправа № 380/20869/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Брильовського Р.М.

при секретарі судових засідань Горбунову О.С.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача Луцюка О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області ( Львівська обл., с. Солонка, вул. Центральна, 3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області ( Львівська обл., с. Солонка, вул. Центральна, 3 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ архітектури та містобудування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, у якій з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд: визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про присвоєння адреси від 25.05.2025 року реєстраційний номер НОМЕР_2 ; зобов`язати Виконавчий комітет Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.05.2025 року реєстраційний номер документа РА01:8771 6674-1454-9546 про присвоєння адреси закінченому будівництвом об`єкту (після прийняття в експлуатації), назва об`єкта: «Будівництво багато квартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах АДРЕСА_2 » та прийняти рішення про присвоєння адреси вказаному об`єкту нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є замовником будівництва об`єкта, який згідно з проектом має назву: «Будівництво багато квартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах АДРЕСА_2 ». Вищевказаний об`єкт будівництва розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:001:0120, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу №1056 від 30.09.2021, виданого ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області. Сертифікатом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 11.09.2024 року №ІУ73 засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта: «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах вулиці ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 » а саме квартир в кількості 51 шт. 25.05.2025 Позивач в електронній формі через особистий електронний кабінет в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ) звернувся до Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (надалі «Відповідач») з заявою реєстраційний номер PA01:8771-6674-1454-9546, в якій просив присвоїти адресу закінченому будівництвом об`єкту (після прийняття в експлуатації), назва об`єкта: «Будівництво багато квартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах АДРЕСА_2 ». Позивач надав всі відповідні документи для присвоєння адреси. Однак, відповідач за результатом розгляду заяви Позивача від 25.05.2025 реєстраційний номер PA01:8771-6674-1454-9546 прийняв рішення про відмову у присвоєнні адреси згідно з ч. 8 статті 26-4 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». Позивач вказує, що відмова у присвоєнні, коригуванні адреси з підстав, не передбачених цією частиною, не допускається. Стверджує, що спірних правовідносинах Відповідач не має права відмовити у присвоєнні адреси закінченому будівництвом об`єкту у зв`язку з відсутністю визначених у ч. 8 ст. 26-4 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» підстав для такої відмови, що свідчить про відсутність у Відповідача можливості вибору конкретного рішення з певного кола варіантів на власний розсуд та наявність обов`язку присвоїти адресу. Просив позов задовольнити.

Ухвалою від 20 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 5.11.2025 витребувано від Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області рішення Виконавчим комітетом Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про відмову у присвоєнні адреси закінченому будівництвом об`єкту (після прийняття в експлуатації), назва об`єкта: «Будівництво багато квартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах вулиці Стуса В. 18 А в АДРЕСА_2 », яке прийняте за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.05.2025 реєстраційний номер документа РА01:8771-6674-1454-9546.

19.11.2025 відповідач на виконання ухвали суду від 5.11.2025 повідомив суд про те, що виконавчий комітет Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області не приймав рішення про відмову у присвоєнні адреси закінченому будівництвом об`єкту (після прийняття в експлуатації), назва об`єкта: «Будівництво багато квартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах АДРЕСА_2 ». За результатами розгляду заяви Позивача від 25.05.2025 було сформовано відмову засобами Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

20.11.2025 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, яку суд прийняв до провадження.

Ухвалою суду від 26.11.2025 суд перейшов до розгляду справи № 380/20869/25 за правилами загального позовного провадження та призначив у справі підготовче судове засідання на 11 грудня 2025 року о 09:00 год.

Ухвалою суду від 26.11.2025 суд клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнив та вирішив провести судове засідання 11 грудня 2025 року о 09 год. 00 хв. в режимі відеоконференції за участю представника позивача з використанням власних технічних засобів.

Протокольною ухвалою суду від 3.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 17.02.2026 о 8 год.45 хв.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позові та заяві про уточнення позовних вимог, просив позов задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Суд враховує, що згідно з ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є замовником будівництва об`єкта, який згідно з проектом має назву: «Будівництво багато квартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах АДРЕСА_2 ».

Вищевказаний об`єкт будівництва розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:001:0120, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Сертифікатом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 11.09.2024 року №ІУ73 засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта: «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах вулиці ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 » а саме квартир в кількості 51 шт.

25.05.2025 Позивач в електронній формі через особистий електронний кабінет в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ) звернувся до Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (надалі «Відповідач») з заявою реєстраційний номер PA01:8771-6674-1454-9546, в якій просив присвоїти адресу закінченому будівництвом об`єкту (після прийняття в експлуатації), назва об`єкта: «Будівництво багато квартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах АДРЕСА_2 ».

Позивач будучи замовником будівництва особисто подав до уповноваженого органу заяву про присвоєння адреси в порядку, передбаченому п. 9 ч. 2 ст. 26-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в електронній формі через електронний кабінет суб`єкта звернення. Для присвоєння адреси Позивач подав повний пакет документів згідно з переліком, наведеним в ч. 5 ст. 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатом розгляду заяви Позивача від 25.05.2025 реєстраційний номер PA01:8771-6674-1454-9546 виконавчий комітет Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області не приймав рішення про відмову у присвоєнні адреси згідно з ч. 8 статті 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що підтверджується листом відповідача на адресу суду від 19.11.2025.

Вирішуючи вказаний спір суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що предметом спору є бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті заяви позивача та не прийняття рішення за результатами її розгляду згідно з ч.ч. 7-8 статті 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таке право кореспондується з положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 вказав, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України).

До виключної компетенції адміністративних судів належать розгляд адміністративних справ, які стосуються публічно-правових відносин між особами та суб`єктами владних повноважень (органами державної влади чи місцевого самоврядування), що включає оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких суб`єктів, які впливають на права та інтереси осіб, і забезпечує ефективний контроль за законністю адміністративних процедур.

За визначенням, наведеним у пункті 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 5.8 постанови від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 вказала, що до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (або більше) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у публічних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Термін «публічно», вжитий у пункті 2 частини першої статті 4 КАС України, означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта (пункт 19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17).

Для визначення предметної юрисдикції адміністративних судів Верховний Суд виходить із змісту та природи спірних відносин: (1) яке право чи інтерес підлягає захисту; (2) чи пов`язаний спір із здійсненням суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій; (3) чи є спір наслідком застосування або незастосування адміністративної процедури.

Суд наголошує, що розмежування юрисдикцій між різними видами судочинства не може здійснюватися виключно на підставі формального аналізу правових наслідків рішень суб`єктів владних повноважень або їх можливого впливу на майнові права осіб. Визначальним фактором є природа правовідносин, у межах яких виникли спірні відносини, та характер функцій, які здійснював суб`єкт владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення.

У вказаній справі позивач оскаржує бездіяльність Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про присвоєння адреси від 25.05.2025 року реєстраційний номер РА01:8771-6674-1454-9546.

Суд підкреслює, що основним критерієм віднесення спору до адміністративної юрисдикції є те, чи здійснював суб`єкт владних повноважень публічно-владні управлінські функції при прийнятті оскаржуваного рішення, а не те, яким чином це рішення вплинуло на приватноправові відносини.

У справі, що розглядається, Виконавчий комітет Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області розглядаючи питання про присвоєння адреси житловому будинку, здійснював публічно-владні управлінські функції у сфері адресної реєстрації, які є елементом державного управління у сфері містобудування та благоустрою території.

Стаття 37 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) визначає, що виконавчі органи міських рад здійснюють повноваження щодо присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна - назв вулицям і площам, нумерації будинків, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування як суб`єктів владних повноважень.

Присвоєння адреси об`єкту нерухомості є публічно-владним управлінським актом, що має на меті впорядкування адресної системи населеного пункту, забезпечення ідентифікації об`єктів нерухомості для цілей державної реєстрації та виконання інших публічних функцій.

Такі рішення приймаються не в порядку цивільно-правових або господарсько-правових відносин на засадах рівності сторін, а в односторонньому порядку на підставі повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом. Тому спір щодо таких рішень має публічно-правовий характер незалежно від того, які майнові наслідки може мати таке рішення для конкретних осіб.

Аналогічно відповідач у питанні про присвоєння адреси житловому будинку, реалізував свої управлінські повноваження, що також є публічно-владною діяльністю.

Суд також звертає увагу на те, що 15 грудня 2023 року набрав чинності Закон України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» (далі - Закон № 2073-IX), який регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Для адаптації національного законодавства з правовою системою Європейського Союзу та виконання Україною зобов`язань у сфері європейської інтеграції було ухвалено Закон України від 10 жовтня 2024 року № 4017-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів у зв`язку з прийняттям Закону України "Про адміністративну процедуру"». Зазначений закон спрямований на узгодження чинного законодавства із Законом № 2073-IX у всіх сферах його застосування шляхом внесення змін до 196 законодавчих актів.

Адміністративна справа у статті 2 Закону № 2073-IX визначена як справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом.

Визначення адміністративної справи у Законі № 2073-IX розширює розуміння публічно-правових відносин та підкреслює їх спрямованість на забезпечення та захист прав і законних інтересів особи у відносинах з органами публічної адміністрації; охоплює ситуацію, що склалася у цій справі, оскільки ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність органу місцевого самоврядування, яка, на його думку, порушує права та законні інтереси у публічно-правових відносинах.

У силу частини першої статті 18 Закону № 2073-IX особа має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу в порядку адміністративного оскарження відповідно до цього Закону та/або в судовому порядку. Отже, рішення, дії, бездіяльність суб`єкта владних повноважень у межах адміністративної процедури оскаржуються до адміністративних судів.

Важливо зазначити, що право на судове оскарження не залежить від того, чи скористалася особа правом на адміністративне оскарження, що розширює гарантії судового захисту прав особи.

Органи місцевого самоврядування, як суб`єкти владних повноважень, відповідно до статті 19 Конституції України, мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на темпоральність застосування Закону № 2073-IX дії відповідачів (прийняття оскаржуваних рішень у 2011 та 2022 роках, а також їх наслідки, що тривають на момент звернення позивача до суду у 2024 році) підпадають під його дію в частині оскарження, оскільки Закон №2073-IX уніфікує процедуру оскарження адміністративних актів, включаючи індивідуальні акти органів місцевого самоврядування.

Тобто, положення цього Закону щодо судового оскарження адміністративних актів поширюються на всі акти, що продовжують діяти та породжувати правові наслідки на момент звернення до суду, що узгоджується з принципом доступності правосуддя та забезпечує ефективний судовий контроль за законністю рішень органів публічної адміністрації незалежно від часу їх прийняття.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22 листопада 2024 року у справі № 520/34082/23, від 27 березня 2025 року у справі № 480/5652/24 та від 08 серпня 2025 року у справі № 140/14817/24, щодо юрисдикції подібних спорів, у яких оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) публічної адміністрації.

Згідно з частиною 5 ст. 26-3 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» адреса присвоюється, змінюється, коригується, анулюється, зокрема виконавчим органом сільської, селищної, міської ради у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради.

Отже, Виконавчий комітет Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області є уповноваженим органом, що приймає рішення про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна в межах населеного пункту.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адресою об`єкта нерухомого майна (далі - адреса) є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Порядок присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок не може передбачати обов`язок фізичних та юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи. Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 07.07.2021, яка набрала чинності з 10.07.2021, затверджено Порядок присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, яким надано будівельний паспорт або містобудівні умови та обмеження до набрання чинності цим Порядком. Вказаним порядком визначено порядок подання документів для присвоєння, зміни, коригування, анулювання адреси Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.10.2025 6 та строки їх розгляду, які є тотожними з тими, які визначені в Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з ч. 4 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реквізитами адреси є: 1) назва держави (Україна); 2) назва адміністративно-територіальної автономії у складі України - для об`єктів, розташованих на території Автономної Республіки Крим; 3) назва області (крім Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя); 4) назва району - для населених пунктів районного підпорядкування; 5) назва населеного пункту, а для об`єктів, розташованих за його межами, - назва найближчого населеного пункту (об`єднаної територіальної громади), розташованого у межах відповідного району (об`єднаної територіальної громади); 6) назва гідрографічного, соціально економічного, природно-заповідного або іншого подібного об`єкта (за наявності); 7) назва вулиці, площі, майдану, шосе, проспекту, бульвару, алеї, провулку, узвозу тощо (далі - вулиця) (за наявності); 8) номер об`єкта (будинку, будівлі, споруди); 9) номер корпусу - для об`єктів, які складаються з декількох корпусів; 10) номер квартири, гаражного боксу, машиномісця, іншого житлового та нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна (за наявності).

Відповідно до 1-3 ст. 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після запровадження електронної системи присвоєння, зміна, коригування, анулювання адреси щодо об`єктів, право на виконання будівельних робіт щодо яких набуто до запровадження цієї системи, здійснюються у порядку, визначеному статтею 26-3 цього Закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Документи для присвоєння, коригування адреси подаються відповідно до статті 26-1 цього Закону. Присвоєння адреси здійснюється за вибором замовника після отримання права на виконання будівельних робіт або після прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 26-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що подання документів для присвоєння адреси об`єктам, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється виключно в електронній формі через електронний кабінет суб`єкта звернення.

Частиною 5 ст. 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено перелік документів, які подаються для присвоєння адреси об`єктам.

Згідно з ч. 7 ст. 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган з присвоєння адреси протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви про присвоєння, коригування адреси: 1) приймає рішення про присвоєння, коригування адреси/відмову у присвоєнні, коригуванні адреси, яке повинно містити відомості про ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до подання заяви); 2) оприлюднює рішення про присвоєння, коригування/відмову у присвоєнні, коригуванні адреси на своєму офіційному веб-сайті (у разі наявності); 3) вносить інформацію про присвоєння, коригування адреси/відмову у присвоєнні, коригуванні адреси (у тому числі копію рішення про присвоєння, коригування адреси/відмову у присвоєнні, коригуванні адреси) до Реєстру будівельної діяльності. Рішення про присвоєння/відмову у присвоєнні адреси повинно додатково містити відомості про місце розташування об`єкта згідно з документом, що дає право на виконання будівельних робіт (у разі присвоєння адреси щодо об`єкта будівництва), або документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (у разі присвоєння адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта). Рішення про коригування адреси повинно додатково містити відомості про попередню адресу щодо закінченого будівництвом об`єкта. Рішення про відмову у присвоєнні, коригуванні адреси повинно містити посилання на відповідну норму (пункт, статтю) законодавства із зазначенням, що саме порушено під час оформлення та подання документів, а також відомості про те, яке саме положення поданого заявником документа не відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 8 ст. 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Підставами для відмови у присвоєнні, коригуванні адреси є: 1) подання неповного пакета документів; 2) виявлення неповних або недостовірних відомостей у поданих документах, що підтверджено документально; 3) подання заяви особою, яка не є замовником, або його представником - у разі подання заяви щодо присвоєння, коригування адреси щодо об`єкта будівництва; 4) подання заяви до органу з присвоєння адреси, який не має повноважень приймати рішення про присвоєння, коригування адреси на відповідній території. Відмова у присвоєнні, коригуванні адреси з підстав, не передбачених цією частиною, не допускається.

Суд встановив, що Позивач особисто звернувся до Виконавчого комітет Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області із заявою про присвоєння адреси закінченому будівництвом об`єкту, реєстраційний номер документа РА01:8771-6674-1454-9546.

За результатом розгляду заяви Позивача від 25.05.2025 виконавчий комітет Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області відповідно до ч. 7 статті 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не прийняв жодного рішення про присвоєння адреси чи про відмову у присвоєнні адреси згідно з ч. 8 статті 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що підтверджується листом відповідача на адресу суду від 19.11.2025.

Суд зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Крім того, самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року в справі №800/426/17 та від 06 грудня 2018 року в справі №800/259/17.

Отже, у спірних правовідносинах, відповідач з передбачених законодавством рішень у спосіб, встановлений законом (питання присвоєння адреси) не прийняв.

Тобто, має місце факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 346/5791/16-а.

Суд зазначає, що відповідач не подав до суду відзиву, що суд у цій справі кваліфікує, як визнання позову, а отже суду невідомі мотиви такої його бездіяльності.

Відсутність належним чином оформленого рішення виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про присвоєння адреси чи про відмову у присвоєнні адреси згідно з ч. 8 статті 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після спливу встановленого законом п`ятиденного строку розгляду клопотання особи, незважаючи на надсилання заявнику листа, свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Оскільки орган з присвоєння адреси, у вказаному випадку виконавчий комітет Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви про присвоєння, коригування адреси не прийняв жодного рішення про присвоєння/відмову у присвоєнні адреси, тим самим допустив протиправну бездіяльність.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про присвоєння адреси від 25.05.2025 року реєстраційний номер РА01:8771-6674-1454-9546 підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.05.2025 та прийняти рішення про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям.

Щодо ефективності обраного способу захисту суд зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для присвоєння адреси.

Такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями.

Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

У вказаному випадку відповідач не вирішив порушене заявником питання і не ухвалив з цього приводу жодного акта у формі рішення у формі та за процедурою, визначеною законом.

Оскільки заява позивача від 25 травня 2025 року відповідачем по суті не розглянута та відповідне рішення за результатами її розгляду не прийнято, та відповідач має повноваження щодо прийняття одного із двох можливих рішень: 1) присвоїти адресу об`єкту нерухомого майна 2) відмовити у присвоєнні адреси об`єкту нерухомого майна.

Оскільки відповідач у спірних відносинах не реалізував своїх повноважень та не прийняв рішення, а отже не дотримав наведених законодавчих приписів статті 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття рішення у вказаній справі про присвоєння/відмову у присвоєнні адреси, суд вважає, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.05.2025, реєстраційний номер документа РА01:8771 6674-1454-9546 про присвоєння адреси закінченому будівництвом об`єкту (після прийняття в експлуатації), назва об`єкта: «Будівництво багато квартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах вулиці Стуса В. 18 А в АДРЕСА_2 » та прийняти відповідне рішення з цього питання.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 року у справі "Рисовський проти України" (пункти 70-71), підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Зазначені вимоги КАС не є формальними, оскільки рішення відповідача оцінюється, у тому числі, з приводу підстав його прийняття.

Судові витрати, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, стягуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про присвоєння адреси від 25.05.2025 року реєстраційний номер РА01:8771-6674-1454-9546.

Зобов`язати Виконавчий комітет Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.05.2025 року реєстраційний номер документа РА01:8771 6674-1454-9546 про присвоєння адреси закінченому будівництвом об`єкту (після прийняття в експлуатації), назва об`єкта: «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах вулиці Стуса В. 18 А в АДРЕСА_2 » та прийняти відповідне рішення з вказаного питання згідно з статтею 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області ( Львівська обл., с. Солонка, вул. Центральна, 3 на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2422,40 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 18.02.2026.

СуддяБрильовський Роман Михайлович