Справа № 308/19032/25
Суддя: Бедьо В. І.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бедьо В.І., за участю секретаря судового засідання Малиновська І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови № 227/2 від 21.08.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови № 227/2 від 21.08.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у виді штрафу 34 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 21.08.2025 винесено постанову № 227/2, якою за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, покладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000 грн.

В оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 , як керівнику ГУ ДПС у Закарпатській області надіслано розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 №1958 від 14.07.2025 про необхідність оповіщення резервіста та забезпечення його прибуття 31.07.2025 року о 10.00 за адресою АДРЕСА_1 - працівника ГУ ДПС у Закарпатській області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та пункту 47 Постанови КМУ від 30.12.2022 №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів» ГУ ДПС у Закарпатській області видано наказ від 17.07.2025 № 246-0 «Про оповіщення працівників ГУ ДПС у Закарпатській області щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 », пунктом 1 якого наказано управлінню персоналу:

1.1. Оповістити ОСОБА_3 , головного державного інспектора Хустського відділу по роботі з податковим боргом про виклик та прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 31.07.2025 року о 10.00 за адресою АДРЕСА_1 . 3 вказаним наказом ОСОБА_3 ознайомлений особисто 17.07.2025 року, про що свідчить його підпис на оригіналі наказу. Окрім того, комісією ГУ ДПС у Закарпатській області 17.07.2025 о 13.30 складено протокол, що 17.07.2025 о 13 год. 11 хв. на електронну адресу ОСОБА_3 надіслано копію наказу ГУ ДПС У Закарпатській області наказ від 17.07.2025 №246-0 «Про оповіщення працівників ГУ ДПС у Закарпатській області щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Про оповіщення ОСОБА_3 ГУ ДПС у Закарпатській області надіслано повідомлення від 17.07.2025 №7142/5/07-16-11-00-11 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виконання мобілізаційного розпорядження, до якого додано копію наказу від 17.07.2025 № 246-о «Про оповіщення працівників ГУ ДІС у Закарпатській області щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Тобто, мною, як начальником ГУ ДПС у Закарпатській області в повному обсязі виконано розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 №1958 від 14.07.2025.

Однак, на думку начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 вказане розпорядження належним чином не виконане, оскільки до надісланого повідомлення ГУ ДПС у Закарпатській області від 17.07.2025 №7142/5/07-16-11-00-11 про виконання мобілізаційного розпорядження додано копію наказу про оповіщення без підтвердження його доведення до військовозобов?язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З даною постановою Позивач не погоджується, оскільки таку складено з грубим порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та викладені в ній обставини не відповідають дійсності. Тобто, в даному випадку ІНФОРМАЦІЯ_5 в порушення ст.ст. 254, 256 та 258 КУпАП не повідомлено про прибуття для складання протоколу, не складено щодо мене протокол про адміністративне правопорушення, чим позбавлено мене можлиості надати пояснення в спростування ніби-то допущеного порушення. Більше того, в порушення ст. 258 КУпАП постанову про притягнення мене до адміністративної відповідальності не доведено до мене жодним з можливих способів і про її існування мені стало відомо тільки після обмеження банківських рахунків виконавчою службою.

Відповідно до ч. 3 статті 210-1 КупАП передбачено відповідальність посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об?єднань у вигляді штрафу за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Вказує, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 3 статті 210-1 КупАП.

Також відсутні будь-які докази в розумінні ст.251 КУпАП, які б підтверджували провину в адміністративному правопорушенні. Постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 21.08.2025 №227/2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у вигляді штрафу в 34 000 грн. за вищевикладених обставин порушує моє право та є незаконною через відсутність складу адміністративного правопорушення, процедурні порушення, що полягають, зокрема, у не складенні протоколу.

Позивач зазначає, що дізнався про осаржувану постанову тільки 10 грудня 2025 року, так як був обмеженим у використанні своїх банківських рахунків, у зв?язку з відкриттям виконавчого провадження ВП № 79675668, яке відкрите Відділом державної виконавчої служби у м. Ужгороді Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на виконання постанови від 21.08.2025 №227/2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про те, що відносно мене винесено оскаржувану постанову дізнався виключно по факту відкриття виконавчого провадження. Тому, пропущений строк на оскарження відбувся з поважних причин, що є підставою для поновлення строку на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Із прохальної частини поданої позовної заяви вбачається, що позивач просить:

Поновити процесуальний строк за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови від 21.08.2025 №227/2 по справі про адміністративне правопорушення, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі у 34 000 грн.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.08.2025 N?227/2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі у 34 000 грн.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Заяви (клопотання) учасників справи.

09.01.2026 року через Канцелярію суду надішло клопотання від Позивача про долучення копії довідки Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради від 25.10.2023 № 2106- про те, що фактичним місцем проживання/перебування є АДРЕСА_2 .

27.01.2026 року представником Відповідача подано відзив на позовну заяву, з якого вбачаються підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи із наступного. Згідно повідомлення начальника Головного управління ДПС у Закарпатській області Туренок Сергія Васильовича від 17.07.2025 № 7142/5/07-16- 11-0011 розпорядження № 1958 від 14.07.2025 належним чином не виконано, чим порушено п. 47 ПКМУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 № 1487. Звертає увагу суду на те, що до надісланого повідомлення про виконання мобілізаційного розпорядження додана лише копія наказу про оповіщення без підтвердження його доведення до військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зокрема, військовозобов`язаний ОСОБА_3 не оповіщений належним чином, відсутній підпис про факт оповіщення, не було вказано пояснення сусідів, пояснення родичів, що свідчить про неналежне виконання обов`язків з оповіщення.

06.02.2026 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло повідомлення № 104279 про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету.

09.02.2026 року через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшли додаткові пояснення у справі, з яких вбачається, що ознайомившись із Відповіддю на відзив, представника Відповідача, наголошує на тому, що не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, просять скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 227/2 від 21.08.2025, винесену щодо позивача, із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

10.02.2026 року через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи пояснення працівника ГУ ДПС ОСОБА_3 (у зв`язку із здійсненням оповіщення якого про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 виник спір), з поновленням строку на подання вказаного доказу, оскільки в наявності поважна причина - документ був написаний зазначеним працівником лише 09.02.2026, тобто вже після подання позивачем позовної заяви. Зі змісту вказаних пояснень вбачається, що гр. ОСОБА_3 фактично прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_6 після завершення періоду тимчасової непрацездатності, а саме: ще 04.08.2025, тобто за майже 3 тижні до складання протоколу про адміністративне правопорушення і винесення оскаржуваної постанови. Крім власноручного підтвердження гр. ОСОБА_3 у даних поясненнях про ознайомлення з наказом ГУ ДПС від 17.07.2025 про оповіщення, саме фізичне прибуття особи до ІНФОРМАЦІЯ_3 однозначно підтверджує, що працівник реально був завчасно оповіщений (інакше б він про таку необхідність просто не був би обізнаний), від явки не ухилявся і жодних негативних наслідків для виконання відповідачем його завдань у галузі мобілізації не виникло. За таких обставин, по-перше, це свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, а по-друге, зазначена обставина всупереч приписам ст. 280 КУпАП не була взята до уваги посадовою особою, яка розглядала матеріали справи про адміністративне правопорушення. За таких обставин оскаржувана постанова не відповідає цілому ряду принципів, передбачених ч. 2 ст. 2 КАС України.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Логойда В.М. надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади.

Виходячи з наявних доказів у справі, суд вважає за можливе на підставі ст. 205 КАС України справу вирішувати без участі сторін та підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2026 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та поновлено строк звернення з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , про скасування постанови №227/2 вуд 21.08.2025 року.

Суд поновлює позивачу строк на подання доказу - копія пояснення від 09.02.2026 року працівника ГУ ДПС Бортняк В.Д. (у зв`язку із здійсненням оповіщення якого про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 виник спір), оскільки даний доказ, який долучається представником Позивача, був написаний зазначеним працівником лише 09.02.2026, тобто вже після подання позивачем позовної заяви, що об`єктивно унеможливлювало їх подання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.08.2025 р. начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, виніс постанову № 227/2 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, покладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000 грн.

Згідно тексту вказаної постанови з метою виконання громадянами своїх громадянських обов`язків, на виконання Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до п. 8 Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» 14 липня 2025 року керівнику Головного управління ДПС у Закарпатській області направлено розпорядження № 1958 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_4 про проведення заходів мобілізації та з метою уточнення облікових даних здійснити оповіщення таких призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 та забезпечити їх прибуття 31 липня 2025 року о 10.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 . Так, оповіщенню підлягав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно повідомлення начальника Головного управління ДПС у Закарпатській області Туренок Сергія Васильовича від 17.07.2025 № 7142/5/07-16- 11-0011 розпорядження № 1958 від 14.07.2025 належним чином не виконано, чим порушено п. 47 ПКМУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 № 1487.

Як встановлено судом, комісією ГУ ДПС у Закарпатській області 17.07.2025 о 13.30 складено протокол, що 17.07.2025 о 13 год. 11 хв. на електронну адресу ОСОБА_3 надіслано копію наказу ГУ ДПС у Закарпатській області наказ від 17.07.2025 №246-0 «Про оповіщення працівників ГУ ДПС у Закарпатській області щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Про оповіщення ОСОБА_3 ГУ ДПС у Закарпатській області надіслано повідомлення від 17.07.2025 №7142/5/07-16-11-00-11 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виконання мобілізаційного розпорядження, до якого додано копію наказу від 17.07.2025 № 246-о «Про оповіщення працівників ГУ ДІС у Закарпатській області щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Тобто, начальником ГУ ДПС у Закарпатській області в повному обсязі виконано розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 №1958 від 14.07.2025.

ОСОБА_1 вказує, що не отримував з ІНФОРМАЦІЯ_3 постанову від 21.08.2025 №227/2 про притягнення до адміністративної відповідальності, тобто був позбавлений можливості оскаржити до суду постанову протягом десяти днів відповідно до ст. 289 КУпАП. Про те, що відносно нього винесено оскаржувану постанову дізнався виключно по факту відкриття виконавчого провадження. Тому, пропущений строк на оскарження відбувся з поважних причин, що є підставою для поновлення строку на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що зі змісту долучених пояснень вбачається, що гр. ОСОБА_3 прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_6 після завершення періоду тимчасової непрацездатності, а саме: ще 04.08.2025. Крім власноручного підтвердження гр. ОСОБА_3 у даних поясненнях про ознайомлення з наказом ГУ ДПС від 17.07.2025 про оповіщення, саме фізичне прибуття особи до ІНФОРМАЦІЯ_3 однозначно підтверджує, що працівник реально був завчасно оповіщений (інакше б він про таку необхідність просто не був би обізнаний), від явки не ухилявся і жодних негативних наслідків для виконання відповідачем його завдань у галузі мобілізації не виникло.

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення, ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та ст. 286 КАС України.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.

У відповідності до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обовязок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У цьому випадку спірні правовідносини склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стосовно наявності обов`язкової ознаки цього правопорушення, як то, під час особливого періоду, то суд вказує, що згідно абзацу п`ятого частини першої статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався указами Президента України у встановленому законом порядку і триває да цього часу.

Законом України №2105-IX від 03.03.2022р. затвердженоУказ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і на даний час.

Таким чином, на цей час держава функціонує в умовах особливого періоду та проведення мобілізації.

У такий період законодавство держави покладає певні обов`язки, у тому числі й на державні органи та органи місцевого самоврядування.

Так, згідно п. 7 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992року № 2232-XII (з наступними змінами і доповненнями) виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Стаття 38 Закону №2232-XII встановлює обов`язки органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, закладів освіти, посадових осіб, призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виконання правил військового обліку.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII ( з наступними змінами і доповненнями) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Стаття 18 Закону №3543-XII визначає повноваження органів місцевого самоврядування у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Отже, позивач як начальник ГУ ДПС у Закарпатській області має обов`язок здійснити під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та забезпечують прибуття громадян, які залучаються до мобілізації. Адже, згідно абзацу сього частини третьої статті 22 Закону №3543-XII, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Безпосередньо Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений постановою Кабінету міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року.

Зокрема, згідно підпункту 47 пункту 24 Порядку №1487 передбачено, що у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 13) щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані:

видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис, а у разі виконання такими особами дистанційної, надомної роботи, у період їх тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці або у відрядженні - рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у визначені строки, та надіслати копію відповідних наказів (розпоряджень) та підтвердну інформацію або документи про здійснення оповіщення у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів;

Отже, Порядок №1487 передбачає три способи оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання/роботи/навчання:

1) шляхом вручення повісток;

2) під їх особистий підпис у картках первинного обліку;

3) рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Крім цього, механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а так само і безпосередньо процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560.

Так, згідно п.13 Порядку №560 проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 керівники підприємств, установ, організацій з отриманням розпорядження відповідного голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування:

- видають наказ керівника підприємства (установи, організації) про проведення оповіщення резервістів та військовозобов`язаних, у якому зазначаються підстава та мета видання, перелік осіб, які підлягають оповіщенню, дата, час та місце їх прибуття, способи доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який надіслав розпорядження, відповідальні особи за здійснення оповіщення, порядок здійснення контролю за оповіщенням та прибуттям військовозобов`язаних, інші питання;

- організовують через відповідальних осіб здійснення оповіщення у робочий час працівників підприємства (установи, організації) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис; здійснюють на підприємстві (в установі, організації) інформаційне забезпечення призову резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації;

- повідомляють письмово у триденний строк районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про результати оповіщення та виконання резервістами та військовозобов`язаними вимог законодавства;

- забезпечують прибуття резервістів та військовозобов`язаних шляхом їх перевезення від підприємства (установи, організації) до пунктів збору районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або військових частин чи звільнення їх від виконання обов`язків з урахуванням часу, необхідного для прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та у разі потреби часу на зворотній шлях; невідкладно інформують відповідний районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про працівників, які відмовилися від отримання повісток, та працівників, які написали заяви про звільнення.

При цьому, Порядок №560 визначає, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

-день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

-день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

-день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Складений відносно позивача протокол не містить у собі жодних даних щодо суб`єктивної сторони правопорушення. Адже згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умиснаабо необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, протокол не містить даних про спрямованість умислу позивача на вчинення інкримінованого йому порушення, як то, чи він допустив умисну бездіяльність чи то з необережності. Протокол не містить у собі не тільки відомостей щодо суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.3 с. 210-1 КУпАП, а й конкретних даних щодо його об`єктивної сторони.

Суд нагадує, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення - це зовнішній прояв протиправної поведінки, що складається із дії або бездіяльності, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними. Іншими словами, це те, як саме було вчинено правопорушення, що саме було зроблено (або не зроблено) і які наслідки це спричинило.

У цій справі суд встановив, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення №227/2 від 21.08.2025 р. позивачу інкримінується те, що він не організував належним чином мобілізаційне розпорядження військовозобов`язаного ОСОБА_3 , який проживає на території АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги п.47 ПКМУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 №1487 і таким чином не виконував правила військового обліку, встановлені законодавством.

Однак, судом встановлено, що начальник ГУ ДПС у Закарпатській області якраз таки організував оповіщення військовозобов`язаного видано наказ від 17.07.2025 № 246-0 «Про оповіщення працівників ГУ ДПС у Закарпатській області щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 », пунктом 1 якого наказано управлінню персоналу: Оповістити ОСОБА_3 , головного державного інспектора Хустського відділу по роботі з податковим боргом про виклик та прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 31.07.2025 року о 10.00 за адресою АДРЕСА_1 . 3 вказаним наказом ОСОБА_3 ознайомлений особисто 17.07.2025 року, про що свідчить його підпис на оригіналі наказу. Окрім того, комісією ГУ ДПС у Закарпатській області 17.07.2025 о 13.30 складено протокол, що 17.07.2025 о 13 год. 11 хв. на електронну адресу ОСОБА_3 надіслано копію наказу ГУ ДПС У Закарпатській області наказ від 17.07.2025 №246-0 «Про оповіщення працівників ГУ ДПС у Закарпатській області щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Про оповіщення ОСОБА_3 ГУ ДПС у Закарпатській області надіслано повідомлення від 17.07.2025 №7142/5/07-16-11-00-11 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виконання мобілізаційного розпорядження, до якого додано копію наказу від 17.07.2025 № 246-о «Про оповіщення працівників ГУ ДІС у Закарпатській області щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 ». З вказаним наказом ОСОБА_3 ознайомлений особисто 17.07.2025 року, про що свідить його підпис на оригіналі наказу.

Окрім того, комісією ГУ ДПС у Закарпатській області 17.07.2025 о 13.30 складено протокол, що 17.07.2025 о 13 год. 11 хв. на електронну адресу ОСОБА_3 надіслано копію наказу ГУ ДПС У Закарпатській області наказ від 17.07.2025 №246-0 «Про оповіщення працівників ГУ ДПС у Закарпатській області щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Про оповіщення ОСОБА_3 ГУ ДПС у Закарпатській області надіслано повідомлення від 17.07.2025 №7142/5/07-16-11-00-11 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виконання мобілізаційного розпорядження, до якого додано копію наказу від 17.07.2025 №246-о «Про оповіщення працівників ГУ ДІС у Закарпатській області щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

І такі дії начальника ГУ ДПС у Закарпатській області узгоджуються із вимогами абзацу 3 пункту 32 Порядку №1487, який передбачає здійснення оповіщення засобами поштового зв`язку.

Також суд бере до уваги, пояснення працівника ГУ ДПС ОСОБА_3 . Зі змісту пояснення вбачається, що гр. ОСОБА_3 фактично прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 після завершення періоду тимчасової непрацездатності, а саме: ще 04.08.2025, тобто за майже 3 тижні до складання протоколу про адміністративне правопорушення і винесення оскаржуваної постанови. Крім власноручного підтвердження гр. ОСОБА_3 у даних поясненнях про ознайомлення з наказом ГУ ДПС від 17.07.2025 про оповіщення, саме фізичне прибуття особи до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Звідси суд робить висновок, що відображені у протоколі обставини інкримінованого позивачу правопорушення не відповідають фактичним обставинам, адже установлено, що організація оповіщення по факту таки мала місце у спосіб, що передбачений законом. Що саме уповноважена на складання протоколу особа мала на увазі під словосполученням не організував «належним чином» залишається незрозумілим. Адже згідно із п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

-день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

-день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

-день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Тож, невідомо, які конкретно дії, визначені Порядком №560, повинен був учинити позивач, аби організувати сповіщення належним чином.

Можливо уповноважена особа, судячи із викладених у протоколі наслідків, мала на увазі незабезпечення з боку позивача своєчасного прибуття військовозобов`язаних та резервістів до ТЦК. Але у протоколі йдеться лише про оповіщення, яке фактично було здійснене. І будь - яких звинувачень щодо незабезпечення позивачем прибуття військовозобов`язаних до ТЦК протоколом не висувалось. Відомості про конкретну бездіяльність позивача саме із цього питання у протоколі відсутні, хоча розпорядження начальника районного ТЦК містили у собі вказівку щодо необхідності забезпечення прибуття військовозобов`язаних до місця їх виклику у визначені дату та час.

Отже, суд робить висновок, що дані протоколу невірно відображають фактичні обставини, що мали місце в дійсності, а тому він є сумнівним доказом.

Крім цього, суд зазначає, що норма ч.3 ст.210-1 КУпАП є бланкетною. А отже при її застосуванні необхідно посилатись на законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Такі правила, як зазначав суд вище, детально регламентовані Порядком №1487 та Порядком № 560.

Але у протоколі уповноважена особа зазначила лише загальні норми, які, по суті, лише узагальнено визначають повноваженні і обов`язки позивача у сфері мобілізаційної підготовки і мобілізації як начальника ГУ ДПС у Закарпатській області.

Так, п. 7 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» лише визначає коло суб`єктів, які забезпечують виконання військового обов`язку громадянами.

Стаття ж 38 цього Закону окреслює лише загальні обов`язки, у тому числі і сповістити призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до ТЦК. Вона не встановлює конкретних дій і правил поведінки, які б забезпечити виконання цього обов`язку, а лише визначає його наявність у начальника ГУ ДПС у Закарпатській області.

Аналогічна ситуація має місце й із статтею 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

А от Порядок №1487 і Порядок № 560 вже детально регламентують дії посадової особи, у тому числі, й органу місцевого самоврядування, щодо організації оповіщення і встановлюють конкретні кроки, за вжиття яких такий обов`язок може бути реально виконаним.

Тому суд вважає, що уповноважена особа відповідача, яка склала протокол, лише формально дотрималась вимог застосування бланкетної норми частини 3 статті 210-1 КУпАП, оскільки зіслалась на закон, який вкрай узагальнено визначає обов`язки позивача, а не конкретно регламентує його дії, учинення чи не учинення яких має ті чи інші наслідки. Тим більше, що частину своїх обов`язків позивач таки виконав, зокрема, видав наказ про оповіщення у межах наявних у нього повноважень, визначив відповідальних за це осіб, які входили в групу оповіщення, організував фактичне оповіщення, у тому числі й засобами поштового зв`язку, що не заборонено законом.

Тому звинувачення позивача у порушенні норм п. 47 Постанови КМУ та ст. 38 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які, знову ж таки, лише вкрай загально визначають обов`язки позивача у сфері мобілізації, і не конкретизують його дій, не може вважатись обвинувачення, висунутим відповідно до Закону, то воно є вкрай некоректним і занадто узагальненим.

Суд робить висновок, що уповноважена відповідачем особа склала протокол за наслідками відсутності очікуваного результату. Тобто, у зв`язку із фактичним неприбуттям військовозобов`язаного до ТЦК.

Але таке обвинувачення не є конкретним і не відповідає критеріям, які висуває ЄСПЛ.

Адже, як відомо, суд забезпечує справи про адміністративні правопорушення тими самими гарантіями, які притаманні й кримінальним провадженням.

У 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

У справі «Абрамян проти Росії» Високий Суд більш ґрунтовно розтлумачив зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Конкретність і зрозумілість висунутого обвинувачення забезпечує особі право на захист.

І ЄСПЛ неодноразово вказував, що право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд, за такого, приходить до висновку, що висунуте у такий спосіб обвинувачення завадило позивачу будувати свій ефективний захист

Зокрема, Позивача ІНФОРМАЦІЯ_5 в порушення ст.ст. 254, 256 та 258 КУпАП не повідомлено про прибуття для складання протоколу, не складено щодо Позивача протокол про адміністративне правопорушення, чим позбавлено можливості надати пояснення в спростування ніби-то допущеного порушення. А от якби відповідач вказав у протоколі конкретні дії, що не були учинені позивачем для забезпечення мобілізації людських ресурсів, і конкретні наслідки цих дій, у тому числі й причинний зв`язок між цією бездіяльністю і наслідками, то позивач міг би скористатись своїм правом надати пояснення і докази щодо них, і тим самим могти захищати себе від висунутого обвинувачення. Або ж обрати право не свідчити проти себе, гарантоване йому ст. 63 Конституції України. І цим би відповідач забезпечив би право позивача на свій захист.

Отже, суд мусить зробити висновок, що протокол, як доказ у справі, є сумнівним, так як не відображає у собі дійсних фактичних обставин, що мали місце.

А як акт обвинувачення, то протокол не відповідає визначеним ЄСПЛ критеріям і стандартам у частині своєї конкретності і зрозумілості для «обвинуваченого», оскілки не відображає чіткої суті правопорушення, як то, конкретного способу його учинення у формі дії та/або бездіяльності.

По суті це призвело до ситуації, коли протягом розгляду справи позивач був дезінформований у питаннях сутності і характеру висунутого йому обвинувачення, що порушує базовий міжнародний стандарт, закріплений у п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції, яким передбачено право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, і загалом ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.

А це вказує на те, що цей протокол є недопустимим доказом і підлягає виключенню з доказової бази.

На його основі не можна було приймати рішення про притягнення до відповідальності.

Тому суд не може погодитись із такими діями відповідача і відхиляє його доводи щодо правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, при розгляді справи відносно позивача мало місце порушенням вимог 245, 246, 252, 280 КУпАП, внаслідок чого позивач був притягнутий до відповідальності всупереч нормі ч. 1 ст. 7 цього ж Кодексу, згідно якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом ( ч.3 ст.7 КУпАП).

За таких обставин, винесена проти позивача постанова має бути скасована судом.

Тому за результатами розгляду цієї справи суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС, вважає за необхідне прийняти рішення про скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Отже, суд робить висновок, що права позивача були порушені при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішення, що тягне за собою скасування такого рішення як відновлення рівноваги сторін. Внаслідок чого позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1ст. 139 КАС України, з урахуванням обставин, регламентованих п.п.1-4 ч.9 цієї ж статті, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

А тому на користь позивача згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати по справі в розмірі 605,60 грн. необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.3 ст. 210-1, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задоволити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 227/2 від 21.08.2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення 17.02.2026.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області Бедьо В.І