Справа № 560/19110/24
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/19110/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

16 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в період часу з 27.01.2024 по 30.11.2024.

- зобов`язати Служби безпеки України нарахувати та виплатити середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні починаючи з 27.01.2024 по день фактичного розрахунку 30.11.2024

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.05.2025 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2024 по 26.01.2024.

Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2024 по 26.01.2024 у розмірі грошового забезпечення за шість місяців, що становить 320 117, 98 грн.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.06.2025 внесено виправлення до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.05.2025 у справі №560/19110/24, шляхом зазначення у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду вірного періоду, за який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні: "з 27.01.2024 по 26.07.2024 року" замість помилково вказаного - "з 27.01.2024 по 26.01.2024 року".

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , у період з 24.02.2022 по 26.01.2024 проходив військову службу у Службі безпеки України.

Відповідно до витягу з наказу Служби безпеки України від 26.01.2024 №23-ос/дск ОСОБА_1 , звільненого наказом Служби, безпеки України від 12.01.2024 №48-ОС/дск, з 26.01.2024 виключено зі списків особового складу.

У період з 24.02.2022 по 26.01.2024 для обчислення і виплати грошового забезпечення, а також всіх інших виплат Службою безпеки України при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом на 01.01.2018.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.07.2024 у справі №560/6279/24 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправними дії Служби безпеки України щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення, а також всіх інших належних за цей, період додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти; зобов`язано Службу безпеки України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 24.02.2022 по 31.12.2022, а також всі інші належні за цей період додаткові види грошового забезпечення, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022; зобов`язано Службу безпеки України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023, а також всі інші належні за цей період додаткові види грошового забезпечення, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі №560/6279/24 апеляційну скаргу Служби безпеки України залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2024 року - без змін.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі 560/6279/24, Службою безпеки України нараховано позивачу і 30.11.2024 виплачено грошове забезпечення за період з 24.02.2022 по 19.05.2023 в сумі 196 448,55 грн.

Посилаючись на невиплату відповідачем середнього заробітку, як компенсацію за затримку розрахунку при звільнені згідно статті 117 КЗпП України, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 № 2011-XII).

Згідно зі статтею 1-2, частиною 1 статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Законом № 2011-XII правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116 - 117 Кодексу законів про працю України.

Так, статтею 116 КЗпП України (в редакції станом на дату виключення позивача зі списків особового складу військової частини) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративну справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

З урахуванням вищевикладеного, обрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача необхідно здійснити в межах шестимісячного терміну. Шість місяців в цьому випадку становить період з 27.01.2024 по 26.07.2024, що складає 182 календарних дні.

Відповідно до наданої відповідачем довідки про доходи, що видана ОСОБА_1 , середньоденний заробіток позивача (виходячи з розрахунку за два місяці перед звільненням) становив 1758,89 грн.

Тобто, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного ст. 117 КЗпП України шестимісячного терміну становить 320 117, 98 грн. (1758,89 грн х 182 календарні дні).

У цьому випадку відсутні підстави застосовувати підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, оскільки судом до спірних правовідносин застосовано приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові. Наведене відповідає застосованому Верховним Судом у постанові від 22.02.2024 у справі №560/831/23 підходу щодо обрахунку розміру середнього заробітку.

Разом з тим колегія суддів відхиляє посилання відповідача про те, що виплати середнього заробітку при звільнені з військової служби за період з 24 квітня 2018 року по 19 січня 2023 року в сумі 147 028,33 грн, здійсненої на підставі рішення суду від 17 квітня 2024 року №560/450/24, оскільки правовідносини у справі №560/19110/24 стосуються іншого періоду проходження служби.

Зокрема, відповідно до витягу з наказу Служби безпеки України від 03 травня 2022 року №59-ОС/дск, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу з 24.02.2022, а згідно з витягом з наказу від 26 січня 2024 року №23-ос/дск, ОСОБА_1 з 26 січня 2024 року виключено зі списків особового складу.

Водночас, рішення суду від 17 квітня 2024 року у справі №560/450/24 стосувалося виплати середнього заробітку за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період служби з 24 жовтня 2011 року по 23 квітня 2018 року.

Посилання відповідача на те, що строк затримки розрахунку має обчислюватися з моменту набрання законної сили рішенням у справі № 560/6279/24 (18.11.2024), є безпідставним та таким, що суперечить правовій природі відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідно до статті 116 та статті 117 Кодекс законів про працю України обов`язок провести повний розрахунок із працівником виникає в день звільнення, а у разі його невиконання з наступного дня настає відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така відповідальність не ставиться у залежність від ухвалення чи набрання законної сили судовим рішенням, оскільки судове рішення лише підтверджує наявність уже існуючого обов`язку, а не створює його.

З огляду на це, перебіг строку затримки підлягає обчисленню з 27.01.2024 наступного дня після звільнення, оскільки саме з цього моменту відповідач прострочив виконання свого обов`язку щодо проведення остаточного розрахунку. Інше тлумачення фактично звільняло б роботодавця від відповідальності за період до ухвалення судового рішення та суперечило б гарантійній природі статті 117 КЗпП України, яка спрямована на захист прав працівника у разі порушення строків розрахунку при звільненні.

За таких обставин і правових підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним та ефективним способом забезпечити захист прав позивача буде: визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.