Справа № 160/9823/23
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 160/9823/23

адміністративне провадження № К/990/14405/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Перепилиці Валентини Миколаївни

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року (головуючий суддя Калугіна Н.Є.)

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року (головуючий - суддя Шлай А.В., судді: Баранник Н.П., Круговий О.О.)

у справі № 160/9823/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії.

I. РУХ СПРАВИ

1. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ДМС в Дніпропетровській області) № 22/2021 за результатами службової перевірки щодо оформлення Амур-Нижньодніпровським РВ у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 20 грудня 2002 року на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з порушенням вимог чинного законодавства, що затверджений начальником Амур-Нижньодніпровського РВ у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області;

- зобов`язати відповідача направити до Амур-Нижньодніпровського РВ у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та до Інформаційної підсистеми функціональний модуль «Недійсні документи» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби інформацію про скасування висновку ГУ ДМС в Дніпропетровській області за результатами службової перевірки №22/2021 щодо оформлення Амур-Нижньодніпровським РВ в місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 20 грудня 2002 року на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з порушенням вимог чинного законодавства, що затверджений начальником Амур-Нижньодніпровського РВ у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з урахуванням вимог частини першої статті 8 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III), ОСОБА_1 має право на набуття громадянства України, як особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». Зазначає, що процедурні порушення, які допущені відповідальними фахівцями Амур-Нижньодніпровського РВ в місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, не свідчать про вчинення позивачкою протиправних дій з метою незаконного документування паспортом громадянина України та не змінюють факт наявності у ОСОБА_1 права на набуття громадянства України в силу наведених приписів частини першої статті 8 Закону № 2235-III.

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

4. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, представник позивачки звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

5. Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. У зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 (доньки позивачки) із заявою до органу міграційної служби про заміну паспорта, відповідачем проведена перевірка оформлення паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 20 грудня 2002 року Амур-Нижньодніпровським РВ в місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

7. За результатом вказаної службової перевірки начальником відділу з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області складено висновок № 349/2020 (затверджений директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України 14 грудня 2020 року), відповідно до якого паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 20 грудня 2002 року Амур-Нижньодніпровським РВ в місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у зв`язку з обміном паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданого 10 січня 1984 року у місті Семипалатинськ Республіки Казахстан, вважати оформленим з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, пунктів 1, 2, 12, 16, 17 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ (далі - Положення про паспорт) та пунктів 7, 21 Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом МВС України від 17 серпня 1994 року № 316 та таким, що відповідно до абзацу дев`ятого пункту 108 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі - Порядок № 302), є недійсним, підлягає вилученню, анулюванню та знищенню.

8. Крім цього, в ході проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 05 грудня 2002 року отримала паспорт громадянина російської федерації на ім`я ОСОБА_3 (після зміни прізвища згідно даних свідоцтва про укладення шлюбу).

9. В Україну позивачка приїхала у 2002 році та з 19 грудня 2002 року по 11 червня 2012 року значилась зареєстрованою як ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а з 12 квітня 2013 року - за адресою: АДРЕСА_2 .

10. При цьому в рамках проведення службової перевірки для з`ясування обставин, за яких було оформлено паспорт ОСОБА_4 , від останньої відібрано письмове пояснення та у додаток до пояснення надано такі документи:

- свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 19 квітня 1991 року міським бюро ЗАГС м. Семипалатинську 21, із якого вбачається, що дівоче прізвище до укладення шлюбу позивачки було « ОСОБА_5 » та після укладення шлюбу його змінено на « ОСОБА_6 »;

- повторне свідоцтво про народження, видане 02 вересня 2020 року ГУ відділом зайнятості та соціальних програм міста Курчатов;

- диплом про вищу освіту, який позивачці видано 30 червня 1994 року Оренбургським політехнічним інститутом на прізвище « ОСОБА_6 »;

- трудову книжку (видано 04 квітня 1988 року), у якій наявна позначка про зміну прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 ;

- медичну довідку про проходження позивачкою медичного огляду, яку видану на території російської федерації на особу з персональними даними ОСОБА_3 та з фотокарткою, яка ідентична фотокартці, вклеєній у заяву про видачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ;

- копію паспорта громадянина НОМЕР_6 , виданого 05 грудня 2002 року Першим відділом міліції Ленінського РВВС міста Оренбурга РФ (код підрозділу 563-001) на прізвище « ОСОБА_6 ».

11. Також у поясненнях ОСОБА_4 вказує, що вона покинула територію РФ у 2002 році, до вказаного періоду проживала поза межами України за адресою: АДРЕСА_3 .

12. Дані про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 на території РФ з 02 червня 1993 року підтверджуються штампом реєстрації, який проставлено в паспортному документі № НОМЕР_7 .

13. Відповідно до наявних обліків встановлено, що з 06 травня 1991 року за адресою: АДРЕСА_1 значились зареєстрованими батьки позивачки, які є громадянами України, та за обліками Амур - Нижньодніпровського РВ в місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровськй області документовані паспортами громадянина України.

14. Зокрема, встановлено, що:

- батько позивачки, ОСОБА_5 (встановлена розбіжність у написанні букви «і» та букви «и») ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Маньковічі Столінського району Брестської області Республіка Білорусь, 17 листопада 1999 року документований паспортом громадянина України (серія НОМЕР_8 ); згідно актового запису від 08 січня 2020 року № 41 є померлою особою;

- мати позивачки, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Маньковічі Столінського району Брестської області, 19 березня 2001 року документована паспортом громадянина України (серія НОМЕР_9 ). 3 06 травня 1991 року по теперішній час значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

15. За даними ГУ ДМС України в Дніпропетровській області серед осіб, які пройшли процедуру встановлення належності до громадянства України або набули, прийняли громадянство України ОСОБА_4 не значиться, відомості про реєстрацію її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (день проголошення незалежності України) та 13 листопада 1991 року (день набрання чинності Закону України від 08 жовтня 1991 року № 1636-XII «Про громадянство України») відсутні, дозвіл на імміграцію не отримувала, посвідкою на постійне або тимчасове проживання на Україні документованою не була.

16. Висновок про визнання недійсним паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 20 грудня 2002 року, який ухвалено за результатами службової перевірки, оскаржується позивачкою в судовому порядку.

ІII. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що службовою перевіркою встановлено порушення вимог чинного законодавства України при отриманні ОСОБА_1 паспорту громадянина України у 2002 році.

18. Зокрема, під час звернення до міграційного органу позивачкою було надано недостовірні відомості щодо свого прізвища (позивачка, маючи дійсне прізвище « ОСОБА_6 », вказала дівоче прізвище « ОСОБА_5 ») та дані про паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, які були внесені до заяви про видачу паспорта громадянина України, у подальшому стали підставою для оформлення паспорта громадянина України, при цьому судами наголошено, що позивачка не набула у 1991 році громадянства України на загальних підставах.

19. Крім цього суд апеляційної інстанції вказав на те, що службовою перевіркою жодна із обставин, які наведені в статті 3 Закону № 2235-III, не підтверджена, оскільки: 1) з 1988 року позивачка виїхала на навчання до Оренбургського політехнічного інституту, після закінчення якого у 1994 році працювала на різних підприємствах на території РФ; 2) мала зареєстроване місце проживання на території РФ з 02 червня 1993 року під прізвищем ОСОБА_3 ; 3) в Україну позивачка приїхала у 2002 році та з 19 грудня 2002 року значилась зареєстрованою як ОСОБА_1 ; 4) позивачка не значиться серед осіб, які пройшли процедуру встановлення належності до громадянства України або набули, прийняли громадянство України; 5) відомості про реєстрацію її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року відсутні, дозвіл на імміграцію не отримувала, посвідкою на постійне або тимчасове проживання в Україні документованою не була.

20. Також судами зауважено про відсутність порушень чинного законодавства при проведенні службової перевірки порядку оформлення паспорту громадянина України ОСОБА_1 та, відповідно, правомірність спірного висновку № 349/2020 від 14 грудня 2020 року.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

21. Представник позивачки на обґрунтування касаційної скарги вказує на те, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 815/7480/16 (стосовно підтвердження факту проживання на території України відміткою про прописку, внесеними до паспорта колишнього СРСР і відповідних облікових документів прописки, та доказового значення факту перебування у трудових відносинах з певним роботодавцем) та від 21 листопада 2019 року у справі № 810/1594/18 щодо застосування до спірних правовідносин пунктів 1-4 статті 3 Закону № 2235-III.

22. Позиція скаржника полягає в тому, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року проживала на території України, про що мала відповідну відмітку про реєстрацію місця проживання на території України у паспорті СРСР (зразка 1974 року), а також відсутність в неї громадянства іншої держави станом на зазначені дати свідчить про правомірність отримання нею паспорта громадянина України 20 грудня 2002 року.

23. Також автор касаційної скарги стверджує, що формування висновку стосовно визнання паспорту, оформленого з порушенням норм діючого законодавства України, на підставі відсутності доказів притягнення відповідних посадових осіб до відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків і здійснення своїх повноважень, є протиправним.

24. Скаржник наполягає на тому, що прийняття рішення про визнання недійсним (анулювання) бланку паспорту громадянина України у зв`язку із встановленням факту оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року з порушенням вимог чинного законодавства можливо виключно за умови попередньо прийнятого рішення про скасування оформлення набуття громадянства України в порядку, передбаченому вимогами Закону № 2235-III.

25. Представник позивачки стверджує, що допущені в 2002 році фахівцями міграційного органу порушення під час оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року, за відсутності притягнення відповідних посадових осіб до відповідальності, не є підставою для припинення громадянства України.

26. В касаційній скарзі скаржник також звернув увагу на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки доказам, які підтверджують факт постійного проживання позивачки в України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, а також факт відсутності громадянства РФ станом на дату проголошення незалежності України.

27. Скаржник наголошує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються виключно на припущеннях, а документи, які підтверджують факт проживання позивачки на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, є належними і допустимими доказами, яким суди взагалі не надали оцінки.

28. Крім цього, представник позивачки звертає увагу на те, що відповідач не доводить, який саме документ, подія або законодавчий припис слугував фактичною передумовою для ініціювання проведення перевірки правомірності видачі бланку паспорту громадяни України.

29. Також скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме: копії запиту Амур-Нижньодніпровського районного відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 1210- 440/1210-199 від 12 жовтня 2019 року, направленого до Генерального консульства РФ в місті Харкові; копії відповіді Генерального консульства РФ в місті Харкові № 7284 від 18 грудня 2019 року на запит Амур-Нижньодніпровського районного відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 1210-440/1210-199 від 12 жовтня 2019 року, якими встановлюється, що громадянка ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року не була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та діючих паспортів, оформлених на території РФ, не мала.

30. Скаржник зауважує, що свідоцтво про укладення шлюбу не легалізоване на території України, а тому не несе жодних правових наслідків та не має доказового значення для цієї справи.

31. Представник позивачки зазначає, що вказана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивачки, оскільки незаконне позбавлення її громадянства України порушує права на сім`ю, роботу, соціальні зв`язки.

32. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

33. При цьому відповідач акцентує увагу на тому, що на території РФ позивачка з 1991 року по 2002 рік навчалась, працювала та проживала як ОСОБА_3 , що підтверджується паспортом громадянина РФ, трудовою книжкою та дипломом про закінчення вищого навчального закладу (видані іншою країною).

34. Водночас, відповідач зазначає, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ) не набувала громадянства України та не є громадянкою України, а була лише незаконно документована паспортом громадянки України.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

35. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.

36. Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України з посиланням на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

37. Зміст спірних правовідносин у цій справі стосується правомірності висновку відповідача за результатами службової перевірки щодо оформлення міграційним органом паспорта громадянина України з порушенням вимог чинного законодавства України.

38. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду щодо оскарження висновку ГУ ДМС в Дніпропетровській області № 22/2021 за результатами службової перевірки щодо оформлення Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 20 грудня 2002 року на її ім`я.

39. Однак, суд апеляційної правильно зауважив, що за результатом службової перевірки "Про оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 з порушенням чинного законодавства" начальником відділу з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області складено висновок №349/2020, який затверджено директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України 14 грудня 2020 року.

40. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до вказаного висновку паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 20 грудня 2002 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 вважати оформленим з порушенням вимог законодавства України, пунктів 1, 2, 12, 16, 17 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ та пунктів 7,21 Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом МВС України від 17 серпня 1994 року № 316 та таким, що відповідно до абзацу дев`ятого пункту 108 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, є недійсним, підлягає вилученню, анулюванню та знищенню.

41. Отже, предметом позову у справі є рішення, оформлене висновком № 349/2020 від 14 грудня 2020 року про визнання недійсним паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 20 грудня 2002 року.

42. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

43. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

44. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (Порядок № 302).

45. Пунктом 108 (абзац 9) Порядку № 302 визначено, що паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується в разі оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року з порушенням вимог законодавства.

46. Пунктом 109 Порядку № 302 передбачено, що у разі коли рішення про оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року прийнято працівником з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу або територіального підрозділу ДМС проводить службову перевірку. За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС. Висновки разом з матеріалами перевірки надсилаються до ДМС для затвердження. За результатами розгляду та в разі наявності підстав для визнання паспорта таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, висновки затверджуються керівником структурного підрозділу ДМС. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, а другий - надсилається до територіального органу ДМС. Висновки та матеріали перевірки зберігаються протягом 75 років.

47. У разі виявлення територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС паспорта/паспорта зразка 1994 року, рішення про оформлення якого приймалося територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, МВС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, з порушенням вимог законодавства, керівник структурного підрозділу ДМС проводить службову перевірку. За результатами перевірки складається висновок, який затверджується керівником ДМС або його заступником. Висновок та матеріали перевірки зберігаються протягом 75 років.

48. У разі визнання паспорта/паспорта зразка 1994 року недійсним відповідно до підпункту 8 пункту 108 цього Порядку висновок про визнання паспорта недійсним та таким, що підлягає вилученню, анулюванню та знищенню, повинен містити посилання на конкретні норми законодавства, що були порушені.

49. Про визнання паспорта/паспорта зразка 1994 року недійсним відповідно до підпункту 8 пункту 108 цього Порядку територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС/ДМС письмово інформує заявника із зазначенням норм законодавства, що були порушені.

50. Як встановлено судами попередніх інстанцій, в ході проведеної службової перевірки, ОСОБА_1 документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 20 грудня 2002 року, у зв?язку з обміном паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданого 10 січня 1984 року у місті Семипалатинськ Республіки Казахстан.

51. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_10 , виданого 19 квітня 1991 року міським бюро ЗАГС міста Семипалатинську 21, ОСОБА_1 після укладення шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_6 ". 05 грудня 2002 року вона отримала паспорт громадянина РФ НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_3 .

52. Таким чином, 20 грудня 2002 року позивачка, будучи громадянкою РФ, маючи прізвище " ОСОБА_6 " звернулась до Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за оформленням паспорта громадянина України на дівоче ім`я " ОСОБА_5 ", пред`явивши недійсний паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданий 10 січня 1984 року у місті Семипалатинськ Республіки Казахстан.

53. Такими діями позивачкою під час звернення 18 грудня 2002 року до Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надано недостовірні відомості щодо свого прізвища та даних про паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , які були внесені до заяви про видачу паспорта громадянина України та у подальшому стали підставою для оформлення паспорта громадянина України за процедурою щодо осіб, перелік яких наведено у статті 3 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон № 2235-III).

54. Статтею 3 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

55. Однак, за результатами службової перевірки жодна із наведених обставин щодо позивачки не підтверджена, оскільки з 1988 року вона виїхала на навчання в Оренбургському політехнічному інституті після закінчення якого у 1994 році працювала на різних підприємствах на території РФ та мала зареєстроване місце проживання з 02 червня 1993 року під прізвищем ОСОБА_3 .

56. В Україну позивачка приїхала у 2002 році та з 19 грудня 2002 року по 11 червня 2012 року значилась зареєстрованою як ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а з 12 квітня 2013 року - за адресою: АДРЕСА_2 .

57. За даними ГУ ДМС України в Дніпропетровській області серед осіб, які пройшли процедуру встановлення належності до громадянства України або набули, прийняли громадянство України ОСОБА_4 не значиться, відомості про реєстрацію її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року відсутні, дозвіл на імміграцію не отримувала, посвідкою на постійне або тимчасове проживання в Україні документованою не була.

58. З огляду на наведене, встановлені під час службової перевірки обставини свідчать про те, що на момент документування ОСОБА_1 паспортом України серії НОМЕР_1 вважати її громадянкою України не було підстав.

59. Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 виданий 20 грудня 2002 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з порушенням вимог законодавства, наслідком чого є визнання його недійсним, анулювання та знищення.

60. Що стосується участі позивачки в процесі приватизації квартири АДРЕСА_4 , то суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що вказана обставина не спростовує, а додатково підтверджує висновки службового розслідування, оскільки у заяві про приватизацію № 1341 від 05 вересня 1996 року членом сім`ї ОСОБА_9 зазначена ОСОБА_1 , тоді як остання з 19 квітня 1991 року мала інше прізвище - " ОСОБА_6 ", відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 19 квітня 1991 року міським бюро ЗАГС міста Семипалатинську 21.

61. Отже, на території РФ позивачка з 1991 року по 2002 рік навчалась, працювала та проживала як ОСОБА_3 , що підтверджується:

- паспортом громадянина НОМЕР_6 , виданого 05 грудня 2002 року Першим відділом міліції Ленінського РВВС міста Оренбурга РФ (код підрозділу 563-001) на прізвище « ОСОБА_6 »;

- дипломом про вищу освіту, який позивачці видано 30 червня 1994 року Оренбургським політехнічним інститутом на прізвище « ОСОБА_6 »;

- трудовою книжкою, що видана 04 квітня 1988 року, у якій наявна позначка про зміну прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 ;

- медичною довідкою про проходження позивачкою медичного огляду, яку видану на території РФ на особу з персональними даними ОСОБА_3 та з фотокарткою, яка ідентична фотокартці, вклеєній у заяву про видачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

62. Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, у поясненнях до ГУМВС України в Дніпропетровській області від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_4 вказує, що вона покинула територію РФ у 2002 році, до вказаного періоду проживала поза межами України за адресою: АДРЕСА_3 . З 2002 року проживає на території України за адресою: АДРЕСА_1 .

63. З урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що належність позивачки до громадянства РФ станом на 20 грудня 2002 року (отримання паспорту громадянина України) унеможливлює застосування процедури набуття громадянства відповідно до статті 3 Закону України "Про громадянство України".

64. Разом з тим, у висновку перевірки позивачці роз`яснено, що вона мала підстави відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про правонаступництво України» подати клопотання про набуття громадянства України за територіальним походженням, з подальшим оформленням паспорта громадянина України, враховуючи, що батьки ОСОБА_4 постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України.

65. З огляду на викладене, з урахуванням установлених обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про дотримання вимог чинного законодавства при проведенні службової перевірки порядку оформлення паспорту громадянина України ОСОБА_1 , наслідком якої стало ухвалення правомірного висновку, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позову.

66. Доводи скаржника щодо відсутності в матеріалах доказів притягнення відповідних осіб до відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, здійснення своїх посадових обов`язків не у відповідності до чинного законодавства України стосовно порушень в процесі оформлення паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , Верховний Суд відхиляє, оскільки вказана обставина не спростовує правомірність спірного висновку, прийнятого за результатами службової перевірки оформлення паспорта громадянина України, а недоліки у роботі відповідних службових осіб при виконанні своїх посадових та службових обов`язків не можуть бути підставою для визнання спірного висновку протиправним.

67. Що стосується доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду викладених у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 815/7480/16 та від 21 листопада 2019 року у справі № 810/1594/18 щодо застосування судами пунктів 1-2 частини першої статті 3 Закону України № 2235-ІІІ «Про громадянство України», то Верховний Суд зазначає, що зазначені правові висновки не підлягають застосуванню, оскільки правовідносини, які виникли у цих справах, не є подібними до спірних.

68. Так, у справі № 815/7480/16 Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного висновку ГУ ДМС України в Одеській області, за результатами службового розслідування щодо підстав оформлення паспорта громадянина України. Підставою для прийняття вказаного висновку стало не підтвердження документально факту постійної реєстрації позивача на території України станом на 24 серпня 1991 року; не підтвердження документально факту реєстрації на території України станом на 13 листопада 1991 року; не підтвердження факту внесення напису «громадянин України» до паспорта громадянина колишнього СРСР; відсутність звернення до Головного управління ДМС України в Одеській області про набуття громадянства України відповідно до Законів України та міжнародних договорів України.

69. У справі, що розглядається підставою для прийняття оскаржуваного висновку було надання заявницею недостовірних відомостей щодо свого прізвища та даних про паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , які були внесені до заяви про видачу паспорта громадянина України та у подальшому стали підставою для оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

70. У справі № 810/1594/18 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваного висновку УДМС України в Луганській області за результатами службового розслідування щодо підстав оформлення паспорта громадянина України позивачці, оскільки відповідач не мав будь-яких підстав для визнання недійсним паспорта громадянина України. В основу мотивів судових рішень покладено факт проживання позивачки на території України станом на 1991 рік. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_11 , 16 лютого 1989 року в місті Кіровакан Вірменської РСР між позивачкою та громадянином ОСОБА_10 було укладено шлюб. Після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєно прізвище ОСОБА_11 . Тобто, позивачка є членом сім`ї ОСОБА_10 , факт проживання якого разом із сім`єю з березня 1991 року у м. Кремінна Луганської області встановлений рішенням Кремінського районного суду Луганської області.

71. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що вказані правові висновки не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки правовідносини, які виникли у цих справах не є подібними до спірних.

72. Отже, доводи касаційної скарги про незастосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не знайшли підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень.

73. За таких обставин, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції, підтриманий судом апеляційної інстанції.

74. Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що ними неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень.

75. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

76. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 350, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Перепилиці Валентини Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі № 160/9823/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

..........................

М.В. Білак

І.В. Желєзний

В.Е. Мацедонська,

Судді Верховного Суду