Справа № 420/23569/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/23569/25

Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Потомському А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ІНВЕРСІОР про забезпечення доказів за розглядом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ІНВЕРСІОР на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ІНВЕРСІОР до Головного управління ДПС в Одеській області та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 р. заяву/звіт Державної податкової служби України про виконання судового рішення, - задоволено.

Продовжено Державній податковій службі України строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року по справі № 420/23569/25.

Зобов`язано Державну податкову службу України в 60-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року по справі № 420/23569/25 в повному обсязі із надання всіх необхідних доказів.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 22.01.2026 р. ТОВ ІНВЕРСІОР подало апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2026 р. відкрито провадження та призначення розгляд справи на 24.02.2026 р. в порядку письмового провадження.

Водночас, разом із апеляційною скаргою позивачем подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування клопотання наводяться доводи про те, що вимогу щодо продовження строку на виконання судового рішення Відповідач також обґрунтував вжитими заходами, спрямованими на виконання судового рішення, а саме посиланням про розробку заявок на внесення змін до програмного забезпечення ІКС ДПС. Проте Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту розробки таких заявок чи їх реального впровадження.

Також зазначено, що відповідач на адвокатський запит адвоката Товариства не надав жодного документального підтвердження здійснення заходів щодо розробки заявок на зміну програмного забезпечення ІКС ДПС.

Вказує, що забезпечення доказів шляхом витребування документальних підтверджень здійснення заходів спрямованих на розробку заявок на внесення змін до програмного забезпечення ІКС ДПС є необхідним для встановлення дійсних обставин, на які посилається Відповідач. Без отримання цих документів неможливо перевірити обґрунтованість клопотань ДПС про продовження процесуальних строків, що створює ризик безпідставного зволікання зі звітуванням. Оскільки зазначені докази знаходяться у виключному володінні ДПС України, існує реальна загроза їх втрати або неподання, що зробить подальший судовий контроль за виконанням рішення неможливим, а процес отримання належного звіту невиправдано тривалим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову виходячи з наступного.

За приписами частин першої, другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з положеннями частин першої, другої та четвертої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Порядок подання доказів регламентований статтею 79 КАС України, у частинах 1 -3, десятій якої зазначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

За правилами частин першої, третьої, четвертої статті 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суд може витребувати докази також до подання позову в порядку, встановленому статтями 114-117 цього Кодексу.

Частинами першою, другою статті 114 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

За результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви. У разі задоволення заяви суд в ухвалі зазначає доказ, а також дії, що необхідно вчинити для його забезпечення. Ухвала про забезпечення доказів (крім забезпечення доказів шляхом допиту свідків, призначення експертизи, огляду доказів) є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (частини п`ята, шоста, дев`ята статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України).

Юридичний аналіз вищенаведених процесуальних норм засвідчує, що КАС України з достатньою чіткістю та передбачуваністю унормовує порядок доказування, подання та витребування доказів у адміністративних справах.

Зокрема встановлює, що, за загальним правилом, докази подаються до суду учасниками справи разом із заявами по суті справи, або, якщо інше не визначено Кодексом адміністративного судочинства України, через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі ж неможливості самостійно надати докази, такі можуть бути витребувані судом на підставі відповідного клопотання учасника справи або до подання позову в порядку, встановленому статтями 114-117 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Отже, можливість витребування доказів в порядку їх забезпечення процесуальний закон пов`язує виключно з існуванням загрози втрати засобу доказування або загрози утруднення чи неможливості збирання чи подання відповідних доказів, які стосуються предмету доказування у справі.

Верховний Суд в ухвалі від 02 травня 2019 року у справі №Зд/9901/2/19 (провадження №Зд/9901/2/19) вже викладав висновки щодо застосування вищенаведених норм й зазначав, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Наводив правову позицію і про те, що забезпечення позову це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів, представник апелянта не зазначає обставин, які б давали підстави вважати, що докази документального підтвердження здійснення заходів спрямованих на розробку заявок на внесення змін до програмного забезпечення ІКС ДПС будуть втрачені або їх витребування судом під час судового розгляду справи стане неможливим або утрудненим.

Твердження заявника про те, що зазначені у адвокатських запитах та у цьому клопотанні докази у майбутньому можуть бути втрачені, а їх витребування та подання будуть утруднені або унеможливлені, ґрунтуються на припущеннях й не підтверджені покликанням на об`єктивні обставини, у зв`язку з чим не можуть слугувати достатньою підставою для забезпечення цих доказів у порядку статей 114 - 117 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви позивача про забезпечення доказів та вважає, що у її задоволенні слід відмовити.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 116, 117, 248, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ІНВЕРСІОР про забезпечення доказів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та окремо не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 лютого 2026 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова