Справа № 520/14227/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

17 лютого 2026 року Справа № 520/14227/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 520/14227/25,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України в Харківській області щодо не продовження ОСОБА_1 довідки про звернення за захистом в Україні;

- зобов`язати Головне управління ДМС України в Харківській області продовжити строк дії довідки про звернення за захистом в Україні № 012073 та перевірити наявність правових підстав для прийняття рішення про призупинення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- вжити дій з метою забезпечення ОСОБА_1 доступу до процедури про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати Державну міграційну службу України виконати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2024 № 520/20506/24 про зобов`язання повторно розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, без моєї участі, оскільки це не передбачено пунктом 6.10 розділу VI Правил.

13.02.2026 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходів забезпечення позову та зобов`язати Головне управління ДМС України в Харківській області тимчасово поновити дію довідки про звернення за захистом в Україні №012073 або видати ОСОБА_1 тимчасовий документ, що підтверджує законність ОСОБА_1 перебування на території України, на період розгляду справи.

В обґрунтування заяви покликається на те, що відповідачем припинено дію довідки про звернення за захистом в Україні № 012073 та відмовлено у її продовженні, внаслідок чого позивач фактично залишений без будь-якого документа, що посвідчує законність його перебування на території України. Просить заяву задовольнити.

Розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження у відповідності до ч. 1 ст. 154 КАС України та фіксування розгляду справи за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється згідно з ч. 1 ст. 229 КАС України.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, перевірити, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2022 року у справі №640/31815/21 дійшов такого висновку:

«Колегія суддів зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України, основними засадами (принципами) судочинства, а саме: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому таке судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними ».

Сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними, як і те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Суд з огляду на докази, надані позивачем, для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При вирішенні питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову враховується й специфіка правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у цьому конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.

Предметом оскарження у цій справі є визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України в Харківській області щодо не продовження ОСОБА_1 довідки про звернення за захистом в Україні; зобов`язати Головне управління ДМС України в Харківській області продовжити строк дії довідки про звернення за захистом в Україні № 012073 та перевірити наявність правових підстав для прийняття рішення про призупинення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вжити дій з метою забезпечення ОСОБА_1 доступу до процедури про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати Державну міграційну службу України виконати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2024 № 520/20506/24 про зобов`язання повторно розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, без моєї участі, оскільки це не передбачено пунктом 6.10 розділу VI Правил.

Суд ураховує, що у заяві про забепечення позову позивач наводить обставини, пов`язані з припиненням дії довідки про звернення за захистом в Україні № 012073, та вказує на потенційні ризики, такі як затримання, обмеження свободи пересування та позбавлення доступу до правосуддя. Позивач також посилається на попереднє рішення апеляційного суду про незаконність дій ДМС.

Разом з тим суд зазначає, що забезпечення позову не може підміняти собою подання позову та має іншу мету, а все обґрунтування заяви зводиться до незаконності дій відповідача.

Протиправність оскаржуваних дій та рішень відповідачів може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

Без такого дослідження доказів твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед.

Суд відмічає, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що наведені позивачем обставини не свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не доводять, що захист цих прав стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Зокрема, позивач не надав достатніх доказів реальної та неминучої загрози затримання, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців чи інших негативних наслідків, які б унеможливили ефективний захист його прав у межах розгляду справи по суті. Наведені ризики є гіпотетичними та не підкріплені конкретними фактами чи доказами, що свідчили б про безпосередню загрозу на момент розгляду заяви.

Крім того, вжиття заходів забезпечення позову у формі зобов`язання відповідача тимчасово поновити дію довідки або видати тимчасовий документ фактично призвело б до задоволення позовних вимог по суті на стадії провадження, що суперечить принципам співмірності заходів забезпечення позову, передбаченим статтею 151 КАС України, та могло б перешкоджати виконанню суб`єктом владних повноважень своїх повноважень у сфері міграційного контролю.

Суд також враховує, що справа перебуває на розгляді, і позивач має можливість захищати свої права в межах судового провадження. Відсутність остаточного рішення не є самостійною підставою для забезпечення позову без доведення конкретної шкоди.

Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, суд прийшов переконання, що позивач не довів наявність обставин, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, зокрема ймовірності істотного утруднення виконання судового рішення чи невідворотної шкоди його правам у разі невжиття заходів забезпечення позову чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Заява не містить достатніх доказів, які б свідчили про необхідність застосування заходів забезпечення позову, а також їх співмірність із заявленими позовними вимогами.

Відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб, обраний стороною позивача, а тому у заяві про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 248, 256, 293, 294 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

У заяві позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 520/14227/25 за позовом ОСОБА_1 до головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 17.02.2026.

Суддя М. І. Садова