Справа № 480/8513/25
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 р. Справа № 480/8513/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 року (ухвалене суддею Шаповал М.М.) в справі № 480/8513/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.09.2025 р. № 11 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 р. по 24.07.1995 р. у промисловому управлінні по експлуатації та ремонту житлового фонду "Ноябрськнефтегаз", з 25.07.1995 р. по 16.02.1996 р., з 20.02.1996 р. по 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. по 17.04.2000 р. у муніципальному унітарному підприємстві "Ноябрське підприємство об`єднання житлово-комунального господарства" на території РФ та перерахувати пенсію з дня звернення, а саме з 16.09.2025 р.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 р. задоволено адміністративний позов, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.09.2025 р. № 11 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 р. по 24.07.1995 р. у промисловому управлінні по експлуатації та ремонту житлового фонду "Ноябрськнефтегаз", з 25.07.1995 р. по 16.02.1996 р., з 20.02.1996 р. по 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. по 17.04.2000 р. у муніципальному унітарному підприємстві "Ноябрське підприємство об`єднання житлово-комунального господарства" на території РФ та перерахувати пенсію з дня звернення, а саме з 16.09.2025 р.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало оскаржуваного рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу, тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача. Вважає, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області має бути зобов`язано вчинити певні дії. Крім того, вважає, що територіальним органом Пенсійного фонду України правомірно не зараховано періоди роботи позивача, починаючи з 01.01.1992 р., а саме: 01.01.1992 р. - 24.07.1995 р., з 25.07.1995 р. - 16.02.1996 р., з 20.02.1996 р. - 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. - 17.04.2000 р. на території РФ, оскільки з 01.01.2023 р. російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що позивач набув право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в липні 2025 року позивачу призначена пенсія, однак до стажу не зараховано період роботи в російській федерації.

04.09.2025 р. позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для перерахунку пенсії та надав необхідні документи.

За принципом екстериторіальності її заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

24.09.2025 р. рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 11 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії. Рішення обґрунтовано ти, що до трудового стажу не зараховано періоди роботи, починаючи з 01.01.1992 р., а саме: з 01.01.1992 р. по 24.07.1995 р., з 25.07.1995 р. по 16.02.1996 р., з 20.02.1996 по 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. по 17.04.2000 р. на території РФ, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 р. "Про припинення Угоди між Урядом України і Урядом РФ про трудову діяльність і соціальних захист громадян України і Росії, які працюють за межами своїх країн припинено дію Угоди, вчиненої 14.01.1993 р.

Не погоджуючись з відмовою пенсійного органу в здійсненні перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно відмовило у перерахунку позивачу пенсії, у зв`язку з чим зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу спірні періоди роботи на території РФ та перерахувати пенсію з дня звернення.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в подальшому - Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-ІV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (в подальшому - Закон № 1788-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з ст. 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (в подальшому - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядок № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналіз вищевикладених норм законодавства вказує, що трудова книжка, в якій містяться всі необхідні та точні записи про періоди роботи, є основним документом що підтверджує стаж роботи. За наявності такої трудової книжки підтверджувати трудовий стаж іншими документами законодавством не вимагається. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем, для підтвердження стажу в районах Крайної Півночі надано трудову книжку, де наявні записи, які підтверджують періоди роботи з 01.01.1992 р. по 24.07.1995 р., з 25.07.1995 р. по 16.02.1996 р., з 20.02.1996 р. по 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. по 17.04.2000 р. та надані архівні довідки та довідка про заробітну плату.

Відповідно до довідки ТОВ "Ноябрська житлово-сервісна компанія" від 12.10.2009 р. № 63, копія якої знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_1 дійсно працював у виробничому управлінні по експлуатації та ремонту житлового фонду НПУ ЕРОГХ п/о" Ноябрськнефтегаз" в районі Крайньої Півночі м. Ноябрськ, Тюменської області. Місто Ноябрськ, Томенської області знаходиться на території Ямало Ненецького автономного округу Тюменської області та віднесено до районів Крайньої Півночі з 25.11.1991 р. по 24.07.1995 р.

Відповідно до копії довідки №178 від 28.09.2009 р. ТОВ "Ноябрська житлово-сервісна компанія" Ямало-Ненецького автономного округу, м. Ноябрськ, російської федерації про заробітну плату позивача з 1991 року по 1995 року позивач отримував заробітну плату відповідно до особових рахунків та платіжних відомостей та проводилися нарахування в пенсійний фонд РФ по встановленим тарифам. В архівній довідці відділу по справам архівів м. Ноябрськ № О-36 від 20.06.2011 р. зазначено, що в особових рахунках по нарахуванню заробітної плати ліквідованого МУПТВиК за 1997 - 1998 роки є відомості про заробітну плату з січня 1997 року по грудень 1998 року включно. В архівній довідці відділу по справам архівів м. Ноябрськ № О-36 від 20.06.2011 р. зазначено, що в особових рахунках по нарахуванню заробітної плати ліквідованого МУПТВиК за 1999-2000 роки є відомості про заробітну плат ОСОБА_1 з січня 1999 року по серпень 2000 року включно.

Отже, позивач у спірний період працював в районах Крайньої Півночі, що підтверджено записами трудової книжки та архівними довідками.

Згідно з пунктом 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, період роботи до 01.01.1991 р. в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 р.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 р. № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

В пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС №530/П-28 від 16.12.1967 р., зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10.11.1967 р. "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 р. "Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі", Ямало-Ненецький автономний округ, Ханти-Мансійський автономний округ і м. Новий Уренгой належать до районів Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з п. 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10.02.1960 р. "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг, затверджених постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 520/П-28 від 16.12.1967 р., пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960 р., з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967 р., надавалися незалежно від наявності письмового трудового договору.

Пільги, передбачені статтею 5 зазначеного Указу, зокрема, щодо пільгового обчислення стажу, надавалися при умові укладення строкових трудових договорів про роботу в цих районах.

Таким чином, на працівників, які працювали у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені пунктом 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (зокрема, зарахування одного року роботи у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності), лише за наявності укладеного строкових трудових договорів про роботу в цих районах.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. При цьому, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 р. в справі №348/2208/16-а, від 03.07.2018 р. в справі №302/662/17-а, від 18.06.2020 р. в справі №537/1415/17, від 18.06.2020 р. в справі № 140/1319/16-а, від 15.01.2021 р. в справі №348/2319/16-а, від 27.07.2022 р. в справі № 560/755/19.

Судовим розглядом встановлено, що періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджуються записами в трудовій книжці та довідками про заробітну плату та сплату податків. Записи в трудовій книжці є послідовними, чіткими, без перекреслень чи виправлень, містять підпис відповідальних осіб та печатки підприємств, а також не містять жодних неправильних чи неточних записів саме щодо періодів роботи позивача. Факт роботи підтверджується довідками про заробітну плату за спірні періоди.

Стосовно доводів апеляційної скарги про припинення участі рф в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1, 2 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин; в подальшому - Угода), пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Таким чином, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ст. 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою від 29.11.2022 р. № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 р. № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023 року, яке цього ж дня було опубліковане у Офіційному віснику України, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

У Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки ОСОБА_1 працював на території рф до набрання чинності Закону України від 01.12.2022 р. № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (який набрав чинності 23.12.2022 р.), тому Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не зараховано періоди роботи позивача в російській федерації.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 18.11.2024 р. в справі № 340/4436/23, від 03.11.2025 р. в справі № 560/129/24, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховується судом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право на зарахування до страхового стажу періоди його роботи в районах Крайньої Півночі, в період роботи в російській федерації з 01.01.1992 р. по 24.07.1995 р. у промисловому управлінні по експлуатації та ремонту житлового фонду "Ноябрськнефтегаз", та з 25.07.1995 р. по 16.02.1996 р., з 20.02.1996 р. по 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. по 17.04.2000 р. у муніципальному унітарному підприємстві "Ноябрське підприємство об`єднання житлово-комунального господарства".

Із урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суд першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.09.2025 р. № 11 щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для покладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зобов`язань зарахувати позивачу спірні періоди роботи в російській федерації та перерахувати пенсію з 16.09.2025 р., оскільки рішення про відмову в перерахунку позивачу пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1 (в подальшому - Порядок №22-1) визначено що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз.14 п. 4.2).

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Системний аналіз вказаних норм свідчить, що за загальним правилом відповідачем у справі має бути саме той суб`єкт владних повноважень, який прийняв рішення, вчинив дії чи допустив бездіяльність, які є предметом судової перевірки.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням принципу екстериторіальності, перерахунку пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її перерахунку має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до п. 4.2 Порядку №22-1, для прийняття рішення, за результатами поданої позивачем заяви, за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, рішенням якого позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, з урахуванням спірного періоду роботи в російській федерації.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо перерахунку позивачу з 16.09.2025 р. пенсії з зарахуванням періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 24.07.1995 р. у промисловому управлінні по експлуатації та ремонту житлового фонду "Ноябрськнефтегаз", та з 25.07.1995 р. по 16.02.1996 р., з 20.02.1996 р. по 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. по 17.04.2000 р. у муніципальному унітарному підприємстві "Ноябрське підприємство об`єднання житлово-комунального господарства", має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що прийняв рішення про відмову в перерахунку пенсії, яким у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням постанови у скасованій частині про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити зазначені дії.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладених в постановах від 24.11.2025 р. в справі №240/25327/24, від 09.07.2024 р. в справі №240/16372/23, від 08.02.2024 р. в справі №500/1216/23, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховується судом.

Отже, суд першої інстанції вищенаведеного не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу спірні періоди роботи в російській федерації та перерахувати пенсію з дня звернення, а з саме 16.09.2025 р.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 р. в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 24.07.1995 р. у промисловому управлінні по експлуатації та ремонту житлового фонду "Ноябрськнефтегаз", з 25.07.1995 р. по 16.02.1996 р., та з 20.02.1996 р. по 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. по 17.04.2000 р. у муніципальному унітарному підприємстві "Ноябрське підприємство об`єднання житлово-комунального господарства" на території РФ та перерахувати пенсію з дня звернення, а саме з 16.09.2025 р. та ухвалити в скасованій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 24.07.1995 р. у промисловому управлінні по експлуатації та ремонту житлового фонду "Ноябрськнефтегаз", з 25.07.1995 р. по 16.02.1996 р., з 20.02.1996 р. по 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. по 17.04.2000 р. у муніципальному унітарному підприємстві "Ноябрське підприємство об`єднання житлово-комунального господарства" на території РФ та перерахувати пенсію з дня звернення, а саме з 16.09.2025 р.; в іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 р. залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 в справі № 480/8513/25 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 24.07.1995 р. у промисловому управлінні по експлуатації та ремонту житлового фонду "Ноябрськнефтегаз", та з 25.07.1995 р. по 16.02.1996 р., з 20.02.1996 р. по 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. по 17.04.2000 р. у муніципальному унітарному підприємстві "Ноябрське підприємство об`єднання житлово-комунального господарства" на території РФ та перерахувати пенсію з дня звернення, а саме з 16.09.2025 р.

Ухвалити в скасованій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 24.07.1995 р. у промисловому управлінні по експлуатації та ремонту житлового фонду "Ноябрськнефтегаз", та з 25.07.1995 р. по 16.02.1996 р., з 20.02.1996 р. по 30.09.1999 р., з 01.10.1999 р. по 17.04.2000 р. у муніципальному унітарному підприємстві "Ноябрське підприємство об`єднання житлово-комунального господарства" на території РФ та перерахувати пенсію з дня звернення, а саме з 16.09.2025 р.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 в справі № 480/8513/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін