Справа № 756/10151/25
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу керівника ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 25 червня 2025 року № ВОБ2211, винесеної тимчасово виконувачем обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.

Суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду, позов підлягає поверненню на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що ним був пропущений строк звернення до суду з поважних причин, тому відсутні підстави для повернення позовної заяви.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано адміністративний позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дати вручення копії ухвали.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивач повинен подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Суд першої інстанції виходив з того, що постановою від 25 червня 2025 року № ВОБ2211, винесеною тимчасово виконувачем обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17000,00 грн. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, копію оскаржуваної постанови отримала 25 червня 2025 року, про що свідчить її особистий підпис в постанові.

Отже, останнім днем строку для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення від 25 червня 2025 року № ВОБ2211 є 05 липня 2025 року. Натомість з позовною заявою представник позивача звернувся лише 10 липня 2025 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 289 КУпАП та ч. 2 ст. 286 КАС України.

15 липня 2025 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Каїном Ю.В. на виконання ухвали судді Оболонського районного суду міста Києва Андрейчука Т.В. від 14 липня 2025 року подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Заява мотивована тим, що причиною пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду є хвороба представника позивача адвоката Каїна Ю.В., зокрема після отриманої травми його турбує головний біль, унаслідок чого він змушений проходити стаціонарне лікування.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку зазначеним доводам вказав, що надані представником позивача докази достовірно не підтверджують зазначені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду обставини. Так, надані виписки із медичної карти хворого Каїна Ю.В. , консультативний висновок лікаря датовані 2022-2024 роками, містять інформацію про стан здоров`я представника позивача у цей період, звернення його до лікарів та проведене лікування. Однак до заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду представником позивача не долучено докази, які б засвідчували фізичну неможливість своєчасного пред`явлення адвокатом Каїном Ю.В. позову в інтересах клієнта ОСОБА_1 , зокрема через стан здоров`я. Так, надані медичні документи не засвідчують факт перебування представника позивача на стаціонарному лікуванні у період з 26 червня 2025 року до 05 липня 2025 року, наявності у нього гострих чи невідкладних станів, які б об`єктивно завадили йому своєчасно пред`явити позов до суду в інтересах ОСОБА_1 .

У консультації лікаря ОСОБА_4 від 12 травня 2025 року міститься рекомендація планової госпіталізації Каїна Ю.В. для стаціонарного лікування, проте надані документи не підтверджують, що згідно з отриманою рекомендацією лікаря Каїн Ю.В. був дійсно госпіталізований на стаціонар лікувального закладу, зокрема у період з 26 червня 2025 року до 05 липня 2025 року.

Долучені до заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду документи не свідчать про наявність обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волі ОСОБА_1 та його представника, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Також, стороною позивача не надано доказів на підтвердження наявності інших поважних причин, що унеможливили своєчасне звернення позивача та його представника до суду позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення від 25 червня 2025 року № ВОБ2211.

За таких обставин відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 та його представником строку звернення до суду з адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 25 червня 2025 року № ВОБ2211, винесеної тимчасово виконувачем обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції виходи з того, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду та належних обґрунтувань обставин і доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом ним не доведено.

Наведене свідчить про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду та про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки недоліки позовної заяви не усунуто, тому наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі п.9 ч.4 ст. 169 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.2 ст.169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Доводи апеляційної скарги зводять до того, що позивачем строк звернення до суду пропущений не був, тобто підстави для повернення позовної заяви відсутні.

Відповідно до ст. 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Постановою від 25 червня 2025 року № ВОБ2211, винесеною тимчасово виконувачем обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17000,00 грн. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, копію оскаржуваної постанови отримала 25 червня 2025 року, про що свідчить її особистий підпис в постанові.

Отже, останнім днем строку для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення від 25 червня 2025 року № ВОБ2211 є 05 липня 2025 року.

Натомість з позовною заявою представник позивача звернувся лише 10 липня 2025 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 289 КУпАП та ч. 2 ст. 286 КАС України.

Колегія суддів критично ставить до доводів апелянта, що позовну заяву подано до суду 07.07.2025, оскільки позовну заяву подано через «Електронний суд», та зазначено, що документ сформований в системі 10.07.2025. Будь-яких доказів подачі позовної заяви в інший термін надано не було.

Крім того, навіть враховуючи подачу позовної заяви 07.07.2025, процесуальний строк встановлений ст.286 КАС України пропущений.

Суд першої інстанції вірно вказав, що надані представником позивача докази достовірно не підтверджують зазначені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду обставини. Так, надані виписки із медичної карти хворого Каїна Ю.В. , консультативний висновок лікаря датовані 2022-2024 роками, містять інформацію про стан здоров`я представника позивача у цей період, звернення його до лікарів та проведене лікування. Однак до заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду представником позивача не долучено докази, які б засвідчували фізичну неможливість своєчасного пред`явлення адвокатом Каїном Ю.В. позову в інтересах клієнта ОСОБА_1 , зокрема через стан здоров`я. Так, надані медичні документи не засвідчують факт перебування представника позивача на стаціонарному лікуванні у період з 26 червня 2025 року до 05 липня 2025 року, наявності у нього гострих чи невідкладних станів, які б об`єктивно завадили йому своєчасно пред`явити позов до суду в інтересах ОСОБА_1 .

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім того, системний аналіз положень ст. 123 КАС України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, у якій вказати поважні причини пропуску строку.

При цьому легітимна мета обмеження права позивача буде дотримана, права заявника не порушені, оскільки він не позбавлений права повторно звернутися до суду з таким позовом, навівши інше обґрунтування для поновлення пропущеного строку на оскарження постанови з покликанням на відповідні докази у клопотанні про поновлення процесуального строку для пред`явлення позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення від 25 червня 2025 року № ВОБ2211.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгі»).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, п. 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, п. 33).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Більше того, поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви є обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.02.2026.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна