Справа № 440/15268/25
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/15268/25
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Петрової Л.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління поліції охорони в Полтавській області від 21.10.2025 №33 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині застосування до сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу реагування батальйону Управління поліції охорони в Полтавській області дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління поліції охорони в Полтавській області від 22.10.2025 №3350/с в частині звільнення зі служби в поліції сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу реагування батальйону Управління поліції охорони в Полтавській області дисциплінарного стягнення;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського-водія взводу реагування батальйону Управління поліції охорони в Полтавській області;

- стягнути з Управління поліції охорони в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення з час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що підставами та мотивами застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби поліції, позивач, ОСОБА_1 , вважає, що службове розслідування проводилося з порушення положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Наказу МВС №893 від 07.11.2018 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції», комісією УПО не встановлено всіх обставин, які повинні враховуватися при проведення службового розслідування, а саме дисциплінарне стягнення не відповідає тяжкості дисціплінарного проступку та обставинам його вчинення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 (суддя Канигіна Т.С.) адміністративну справу прийнято до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що службовим розслідуванням встановлено, що 01.10.2025 позивач заступив в добове чергування на маршрут патрулювання «Мастак-23» спільно із сержантом поліції ОСОБА_2 . Наряд реагування отримавши сигнал про спрацювання будинку, виїхав на охоронюваний об`єкт. За даними GPS-моніторингу, почав рух о 03:03 год., але за 02:44 хв. вони проїхали лише 210 м., середня швидкість склала 4,54 км/год. Прибувши за вказаною адресою, о 03:32 год., працівникам наряду не вдалося здійснити належний огляд даного будинку через високий паркан, вони візуально бачили тільки вікна на другому поверсі. Також встановлено, що відстань до охороняємого будинку склала 19,74 км, котру позивач подолав із середньою швидкістю 41 км/год. Аналізуючи скріншоти екрану з GPS-трекеру системи violan, можна дійти висноку, що позивач (водій) проявив свою бездіяльність стосовно не своєчасного прибуття наряду до вказаного об`єкту. Відстань 19.74 км наряд проїхав за 28хв 40 сек., враховуючи що це була ніч і рух автомобілів на дорозі був мінімальний. Під час прослуховування аудіозаписів розмов чергової пульта ГПЦС «Лена-2» встановлено: о 03 год. 33 хв., старший наряду Мастак-23, зателефонував на ГПЦС та повідомив, що в них відсутні ключі від вхідної хвіртки у зв`язку з чим вони не можуть попасти на територію домогосподарства та безпосередньо здійснити огляд охороняємого будинку. Також встановлено, що наряд реагування Мастак-23 самостійно, без дозволу чергової пульта ГПЦС покинув прилеглу територію будинка о 03:43 год. та поїхали на попереднє місце перебування центр зони, тобто пробувши біля об`єкту около 11 хвилин.

Під час перегляду записів з бодікамер Моторола № 905253 та № 905489, які знаходились у поліцейських наряду реагування Мастак-23 було встановлено, що під час слідування до охороняємого будинку та його огляду, ними не здійснювалася належна відеофіксація їх дій. Дане порушення свідчить про те, що позивач прилеглу територію належно не обстежив з метою потрапляння на подвір`я іншим шляхом. Також встановлено, що бодікамери знаходяться на засобах індивідуального захисту (бронежилетах), які знаходились на задньому сидінні службового автомобіля Рено Сандеро, р.н. НОМЕР_1 , що свідчить про те, що позивач слідував на спрацювання та здійснював первинне обстеження без засобів індивідуального захисту, що є грубим порушенням.

Згідно із розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 №490 у зв`язку із призначенням судді Канигіної Т.С. на посаду судді Сьомого апеляційного адміністративного суду на підставі Указу Президента України від 13.12.2025 № 954/2025, з урахуванням наказу голови Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 № 69/10 про відрахування її зі штату суду, відповідно до розпорядження керівника апарату №14/19 від 19.12.2025 "Про здійснення повторного автоматизованого розподілу між суддями судових справ та матеріалів, які перебували в провадженні судді Канигіної Т.С.", призначено повторний автоматичний розподіл справи.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 справу передано для розгляду судді Петрової Л.М.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Наказу УПО від 21.06.2017 № 92 о/с ОСОБА_1 було призначено поліцейським взводу № 2 роти охорони об`єктів та публічної безпеки батальйону Управління поліції охорони в Полтавській області.

Відповідно до Наказу УПО від 22.08.2018 № 234 о/с капрала поліції ОСОБА_1 було призначено поліцейським-водієм взводу реагування батальйону УПО Полтавської області.

Наказом УПО Полтавської області від 02.10.2025 «Про призначення та проведення службового розслідування» № 132 за фактом, зазначеним у інформаційній довідці було розпочато службове розслідування.

Висновком службового розслідування встановлено наступне.

02.10.2025 року о 09 год. 36 хв. 00 с. на лінію 102 надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 02.10.2025 року близько 04 год. 00 хв. невідома особа проникла до будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та викрали сейф із мисливською зброєю, а саме: рушниця мисливська гладкоствольна «Бекас Авто» та нарізний мисливський карабін «Форт-201» зареєстрована на його батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий на даний час з 27.09.2025 року перебуває за кордоном.

Під час проведення службового розслідування проведено перегляд історії спрацювання по будинку та встановлено, що о 03:01:49 год. 02.10.2025 року в на · пульт ГГЩС ЦТО УПО Полтавської області надійшов сигнал про спрацювання охорони на першому поверсі даного будинку. О 03:02 год., чергова пульта ГГІЦС «Лена-2» відкрила картку тривоги об' єкта та передала інформацію наряду реагування «Мастак-23» та направила за вказаною адресою, надавши при цьому інформацію про дислокацію охороняємого об' єкта. Весь цей час до 03 год. 06 хв. 22 с. на пульт ГГІЦС ЦТО УПО Полтавської області надходила інформація про спрацювання сигналізації, а потім пройшло відновлення охорони даного будинку. О 03 год. 06 хв. 37 с. на пульт ГГІЦС ЦТО УПО Полтавської області надійшов сигнал «Тривога» про спрацювання другого поверху даного будинку та тривав до 03 год. 06 хв. 46 с. після чого знову пройшло відновлення охорони даного будинку. О 03 год. 07 хв.01 с. та 03 год. 07 хв. 48 с. надійшла інформація про втручання в систему охорони (відбита сирена), а о 03 год. 59 хв. 53 с. знову спрацювала сигналізація на першому поверсі та о 03 год. 59 хв. 55 с. пройшло відновлення охорони даного будинку.

Протягом всього періоду чергова пульта ГГІЦС «Лена-2» не повідомляла наряду реагування «Мастак-23» про надходження спрацювань та пошкодження системи охорони. Наряд реагування отримавши сигнал про спрацювання, за даними GРSмоніторингу, почав рух о 03:03 год., але за 02:44 хв. вони проїхали лише 210 м., середня швидкість склала 4,54 км/год. Прибувши за вказаною адресою, о 03:32 год., працівниками наряду не вдалося здійснити належний огляд даного будинку. Також встановлено, що відстань до охороняємого будинку склала 19, 7 4 км, котру наряд реагування подолав із середньою швидкістю 41 км/год.

Під час прослуховування аудіозаписів розмов чергової пульта ГГЩС «Лена-2» встановлено: о 03 год. 33 хв., старший наряду "Мастак-23", зателефонував на ГПЦС та повідомив, що в них відсутні ключі від вхідної хвіртки у зв' язку з чим вони не можуть попасти на територію домогосподарства та безпосередньо здійснити огляд охороняєм ого будинку.

О 03:37 год., чергова пульта ГПЦС «Лена-2» телефонує наряду "Мастак- 23" та повідомляє, що нікому з довірених осіб не додзвонилася та уточнила, що вони змогли оглянути на що старший відповів, що чекаємо та візуально бачать тільки вікна на другому поверсі. Перевіркою встановлено, що чергова пульта ГПЦС «Лена-2» дійсно намагалася додзвонитися до госпоргану та довіреної особи, на три різних номера телефона, два з яких були поза зоною досяжності, і тільки за номером 050-327-87-83 відповів з другої спроби ОСОБА_4 ..

О 03 :59 год., чергова пульта ГГІЦС «Лена-2» телефонує довіреній особі Фернибок О. Є., батькові ОСОБА_3 та повідомляє, що по будинку ідуть спрацювання, наряд оглянути будинок не може, через високий паркан, вони з візуально бачили тільки вікна на другому поверсі, а також зазначила, що охорона в будинку відновилась на що ОСОБА_4 відповів, що це можливо у зв' язку з проблемами зі світлом, після чого розмова закінчилася.

Також встановлено, що наряд реагування "Мастак-23" самостійно, без дозволу чергової пульта ГПЦС покинув прилеглу територію будинка о 03:43 год. та поїхали на попереднє місце перебування центр зони).

Під час вивчення журналу «Відомості за добу» чергової ГПЦС «Лена-2», за 01- 02.10.2025, що знаходиться на ГПЦС ЦТО УПО та до якого вноситься актуальна інформація про спрацюваннях, в конкретному випадку у вищевказаних журналах в графі «час спрацювання» зазначено 03 год. 01 хв., що являється часом в який надійшло сповіщення про спрацювання засобів технічної охорони до ГПЦС за адресою: с. Сем`янівка (Кротенки), вул. Лугова, 24а, у графі «час передачі» вказано 03 год. 01 хв., що являється часом, коли спрацювання було передано нарядові реагування, у графі «хто прийняв» вказано «ГЗ-23», а у графі «час прибуття» вказано 03 год. 12 хв., але ці дані не відповідають дійсному, а саме: час передачі спрацювання нарядові реагування здійснено о 03 год. 02 хв., а час прибуття до об`єкту відбувся о 03 год. 32 хв.

Так, під час перевірки бортового журналу службового автомобіля Рено Сандеро, р.н . НОМЕР_1 встановлено, що після отримання інформації від чергової пульта про спрацювання ОПС, час виїзду з вул.Ковпака зазначений о 03:02 год. а час прибуття на вул.Лугову, 24 а зазначений о 03:14 год., а відстань зазначена в 10 км., що є не правдивою інформацією. Під час прослуховування аудіозаписів розмов чергової пульта ГПЦС «Лена-2» та нарядом реагування "Мастак-23" встановлено, що про прибуття до об`єкту нарад не телефонував та не повідомляв, лише о 03 год. 33 хв. (через 1 хвилину) після прибуття, згідно даних GРS-моніторингу службового автомобіля Рено Сандеро, р.н. НОМЕР_1 , старший наряду "Мастак-23", зателефонував на ГПЦС та повідомив, що вони прибули та оглянули прилеглу територію, а сам будинок оглянути не можуть.

Під час службового розслідування встановлено, що будинок розташований за адресою: Полтавський район, с. Сем`янівка (Кротенки), вул. Лугова, 24а, перебуває під охороною ГПЦС ЦТО УПО Полтавської області відповідно до договору № ЦТО-1472/18 від 01.05.2018 року, (на централізовану охорону майна фізичних осіб засобами сигналізації з реагуванням наряду поліції охорони), укладеного між Управлінням поліції охорони в Полтавській області (Виконавець) та громадянином ОСОБА_3 (Замовник). Слід зауважити, що виходячи з наявної інформації, на місці працівникам не вдалося здійснити огляд даного будинку через те, що хвіртка була зачинена на замок, ключ від якої був відсутній у наряду реагування. Але . перевіркою встановлено, що в деяких місцях паркан, яким огороджена територія домогосподарства, має висоту не більше ніж 1, 7 метрів, тому слід вважати, що поліцейські наряду реагування могли попасти на територію домогосподарства перелізши через паркан та здійснити належний огляд охороняємого об`єкту, виявити сліди проникнення та блокувати будинок, з метою недопущення крадіжки майна та втечі злочинця (ів).

Під час перегляду записів з бодікамер Моторола № 905253 та № 905489, які знаходились у поліцейських наряду реагування "Мастак-23" було встановлено, що під час слідування до охороняємого будинку та його огляду, ними не здійснювалася належна відеофіксація їх дій. Дане порушення свідчить про те, що наряд реагування "Мастак-23" прилеглу територію належно не обстежував з метою потрапляння на подвір`я іншим шляхом. Також встановлено, що бодікамери знаходяться на засобах індивідуального захисту (бронежилетах), які знаходились на задньому сидінні службового автомобіля Рено Сандеро, р.н. НОМЕР_1 , що свідчить про те, що наряд реагування "Мастак-23" слідував на спрацювання та здійснював первинне обстеження без засобів індивідуального захисту, що є грубим порушенням.

Під час перегляду відеозапису залу ГЩС ЦТО УПО було встановлено, що чергова пульта ГЩС «Лена-2», знаходилась на робочому місці, від виконання обов`язків не відволікалась, спостерігала за моніторами пультів охорони. На записі в період часу з 02:57:58 год. (похибка з реальним часом складає 4 хв.) видно, що вона дійсно, під час надходження інформації про спрацювання ОПС з даного охороняємого об`єкту о 02:57:58 (03:01) год., відразу реагує на сигнал та о 02:58:12 (03:02) год. телефонує наряду реагування "Мастак-23" та передаєінформацію про спрацювання. Але о 03:00:10 (03:04) год. вона самоусунулася від обов`язків та поклала голову на стіл, з метою відпочинку. В такому положенні вона перебуває до 03:03:10 (03:07) год., а коли можливо надійшло спрацювання з другого поверху та повідомлення про втручання в систему охорони (відбита серена), вона здійснила перегляд інформації та продовжила спостереження за моніторами пультів охорони, при цьому дану інформацію наряду реагування "Мастак-23" не передала та не здійснювала контроль за їх рухом до об`єкту. О 03:29:37 (03:33) год. зателефонував старший наряду реагування "Мастак-23", саме в цей час він повідомив, що вони прибули та оглянули прилеглу територію, а сам будинок оглянути не можуть, доказом є те, що чергова пульта ГПЦС «Лена-2» відразу відкрила історію спрацювань по цьому будинку та закінчивши розмову почала телефонувати госпоргану та довіреним особам. О 03:33:45 (03:37) год. чергова пульта ГЩС «Лена-2» телефонує наряду реагування "Мастак-23" та повідомляє, що вона нікому з довірених осіб не додзвонилася, при цьому дозволу на залишення об`єкту їм не надавала.

Під час службового розслідування встановлено, що відповідно до «Книги нарядів» батальйону УПО в Полтавській області, журналу «Реєстрації інструктажів про заходи безпеки при поводженні зі зброєю працівників батальйону УПО Полтавської області» та Бортового журналу службового автомобіля несення служби у наряді реагування «Мастак-23» Рено Сандеро р.н.16-22, зазначеного вище підрозділу, 01.10.2025 року були задіяні поліцейський-водій взводу реагування батальйону УПО в Полтавській області сержант поліції ОСОБА_1 та поліцейський взводу реагування сержант поліції ОСОБА_2 .

В ході проведення службового розслідування, з метою з`ясування всіх обставин справи, керуючись Дисциплінарним статутом НП України, затвердженого ЗУ № 2337- VIII від 15 березня 2018р. (далі Дисциплінарний статут) було відібрано пояснення у позивача ОСОБА_1 , поліцейського взводу реагування батальйону ОСОБА_2 (поліцейський, який був з позивачем в наряді реагування «Мастак-23»), чергової ОСОБА_5 , уповноваженої особи (відповідального), командира взводу № 2 роти ОО та ПБ батальйону ОСОБА_6 , командира батальйону ОСОБА_7 , начальника ЦТО ОСОБА_8 .

За результатом висновку службового розслідування, що затверджений начальником УПО Полтавської області 21.10.2025р., за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося в порушенні вимог п.п.3, 15 п. 1 Розділу V, п.п.4 п.6 та п.п.6, 8 п.7 Розділу X «Інструкції про організацію діяльності нарядів реагування поліції охорони» затвердженої наказом ДПО від 22.12.2016 №199, п.5 розділу ІІ, п.п.2,3 п. 1 розділу VІІ наказу МВС України від 18.12.2018 №1026 «Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», п.п. 13 п.8 та п.п.4 п. 11 Розділу II Наказу МВС № 577 від 07.07.2017 «Про організацію службової діяльності поліції охорони з питань забезпечення фізичної охорони об`єктів», п.1, п.п. 2, 4, 8, 9 п. 3 статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII та своїх посадових інструкцій, до сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу реагування батальйону УПО в Полтавські області, було запропоновано застосувати дисциплінарне стягнення звільнення із служби в поліції.

Наказом УПО Полтавської області від 21.10.2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 33 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося в порушенні вимог п.п.3, 15 п. 1 Розділу V, п.п.4 п.6 та п.п.6, 8 п.7 Розділу X «Інструкції про організацію діяльності нарядів реагування поліції охорони» затвердженої наказом ДПО від 22.12.2016 №199, п.5 розділу ІІІ, п.п.2,3 п. 1 розділу VІІ наказу МВС України від 18.12.2018 №1026 «Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», п.п. 13 п.8 та п.п.4 п. 11 Розділу II Наказу МВС № 577 від 07.07.2017 «Про організацію службової діяльності поліції охорони з питань забезпечення фізичної охорони об`єктів», п.1, п.п. 2, 4, 8, 9 п. 3 статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII та своїх посадових інструкцій, до сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу реагування батальйону УПО в Полтавські області, застосувати дисциплінарне стягнення звільнення із служби в поліції.

Наказом УПО Полтавської області від 22.10.2025 № 335 о/с ОСОБА_1 було звільнено з Національної поліції України за п. 6 ст 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію».

Вважаючи накази УПО Полтавської області протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII) Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 580-VIII рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону № 580-VIII).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 цього Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У частині другій статті 24 Закону № 580-VIII визначено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Відповідно до частини першої статті 64 цього Закону особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження, визначено Дисциплінарним статутом.

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі за текстом - Дисциплінарний статут), визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону, зобов`язує поліцейського, серед іншого: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки.

З метою урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі за текстом - Правила), з вимогами яких, згідно з пунктом 4 розділу І, особу ознайомлюють під час прийняття на службу до поліції.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Частини перша, третя, четверта та десята статті 14 Дисциплінарного статуту передбачають, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, сьомої, десятої, п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування. Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування. Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України. За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі за текстом - Порядок проведення службових розслідувань).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Пунктами 7, 8 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань передбачено, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів. За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (пункт 2 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань).

З аналізу наведених норм Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань слідує, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку, а розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться або у формі письмового провадження, або у відкритому засіданні, при цьому рішення про проведення розгляду справи у відкритому засіданні приймається керівником, який призначив службове розслідування, про що повинно бути вказано у наказі про призначення службового розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, що 01.10.2025 позивач заступив в добове чергування на маршрут патрулювання «Мастак-23» спільно із сержантом поліції ОСОБА_2 .

Наряд реагування отримавши сигнал про спрацювання будинку, виїхав на охоронюваний об`єкт. За даними GPS-моніторингу, почав рух о 03:03 год., але за 02:44 хв. вони проїхали лише 210 м., середня швидкість склала 4,54 км/год. Прибувши за вказаною адресою, о 03:32 год., працівникам наряду не вдалося здійснити належний огляд даного будинку через високий паркан, вони візуально бачили тільки вікна на другому поверсі. Також встановлено, що відстань до охороняємого будинку склала 19,74 км, котру позивач подолав із середньою швидкістю 41 км/год. Аналізуючи скріншоти екрану з GPS-трекеру системи violan, можна дійти висноку, що позивач (водій) проявив свою бездіяльність стосовно не своєчасного прибуття наряду до вказаного об`єкту. Відстань 19.74 км наряд проїхав за 28хв 40 сек., враховуючи що це була ніч і рух автомобілів на дорозі був мінімальний. Під час прослуховування аудіозаписів розмов чергової пульта ГПЦС «Лена-2» встановлено: о 03 год. 33 хв., старший наряду Мастак-23, зателефонував на ГПЦС та повідомив, що в них відсутні ключі від вхідної хвіртки у зв`язку з чим вони не можуть попасти на територію домогосподарства та безпосередньо здійснити огляд охороняємого будинку.

Також встановлено, що наряд реагування Мастак-23 самостійно, без дозволу чергової пульта ГПЦС покинув прилеглу територію будинка о 03:43 год. та поїхали на попереднє місце перебування центр зони, тобто пробувши біля об`єкту около 11 хвилин. Під час перегляду записів з бодікамер Моторола № 905253 та № 905489, які знаходились у поліцейських наряду реагування Мастак-23 було встановлено, що під час слідування до охороняємого будинку та його огляду, ними не здійснювалася належна відеофіксація їх дій.

При проникненні на охороняємий об`єкт було викрадено сейф із мисливською зброєю, а саме: рушниця мисливська гладкоствольна «Бекас Авто» та нарізний мисливський карабін «Форт-201», відомості про дану подію занесено до ЄО ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області № 20539 від 02.10.2025 року.

Суд звертає увагу, що положення статей 8, 18 Закону України "Про Національну поліцію" покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Поняття "службова дисципліна" містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 815/2527/15, від 13.08.2020 у справі № 817/3305/15, від 24.11.2020 у справі № 2140/1341/18.

У Рішенні Конституційного Суду України № 1-6/2018 від 27.02.2018 констатовано: "У Доповіді "Верховенство права", яка схвалена Європейською Комісією "За демократію через право" (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26.03.2011), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття "законних очікувань") (пункт 48). Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини".

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір`я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника національної поліції та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та власне органи національної поліції.

З огляду на вказане, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції України, і відповідальність за це несе Держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів національної поліції з боку суспільства.

Суд зазначає, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява №34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії" (заява № 63235/00).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12.01.2012 у справі "Горовенки та Бугара проти України" зазначив, що уряди та правоохоронні органи забезпечують те, щоб усі посадові особи з підтримання правопорядку мали відповідні моральні, фізичні та психологічні якості для ефективного виконання своїх функцій і проходили безперервну та ретельну професійну підготовку. Необхідно періодично здійснювати перевірку їхньої придатності для виконання таких функцій.

Суд повторив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 17.06.2008 у справі "Абдулла Їлмаз проти Туреччини").

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок здійснено Верховним Судом у постанові від 21.09.2018 у справі № 824/227/17-а.

Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №814/2530/16 зазначив, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

При цьому слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №802/1150/17-а вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Суд, дослідивши матеріали службового розслідування вважає, що така поведінка позивача безумовно підриває авторитет поліції, формує негативну думку у населення про поліцію та дискредитує звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання ним вимог законодавства, а також присяги працівника поліції і посадових обов`язків.

Водночас, суд зауважує, що порушення процедури при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalidact). Водночас, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Тобто, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що навіть за умови порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, а також інших процедурних питань, які не були дотримані відповідачем під час прийняття оскаржуваного наказу, не може потягнути за собою безумовне скасування оскаржуваних наказів, за умови наявності факту вчиненого дисциплінарного проступку.

Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №826/9858/18.

Відповідно до частин першої-другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведена протиправність дій та рішень відповідача, проте, відповідачем доведено обґрунтованість та правомірність прийнятих ним наказів.

Щодо застосування до позивача виду дисциплінарного стягнення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Верховним Судом у постанові від 10.09.2020 у справі №360/4790/19 зроблено правовий висновок, що питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

У межах спірних правовідносин, враховуючи встановлені в ході службового розслідування, а також під час розгляду справи судом обставини скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, суд дійшов висновку про співмірність застосованого дисциплінарного стягнення вчиненому проступку.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Інші доводи позивача є безпідставними та не впливають на висновки суду.

Підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , НОМЕР_2 ) до Управління поліції охорони в Полтавській області (вул. Кісельова Володимира, 32-А, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.М. Петрова