Справа № 160/10391/25
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/10391/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року в адміністративній справі №160/10391/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 21 березня 2025 року №46;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди роботи позивача з 21.09.1987 до 30.11.1987, з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково, суд:

- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 21 березня 2025 року №46;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 21.09.1987 до 30.11.1987, з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001, як стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.03.2025 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, з урахування висновків наведених в даному рішенні;

- в іншій частині позовних вимог відмовив;

- стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (і.к. 21084076) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 484,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 21.09.1987 по 16.11.2001, відсутня довідка, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та відповідає вимогам додатку №5, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Враховуючи зазначене, зарахування періодів роботи за Списком №2 у пільговому обчисленні здійснюється на підставі наданої уточнюючої довідки та за умови атестації робочого місця. Судом не враховано, що у трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, зокрема, інформація до розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи, підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць та зайнятості працівника на вищеназваних роботах не менш як 80% робочого часу. Таким чином суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Враховуючи вищевикладене, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі №160/10391/24 винесене з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а судове рішення, що оскаржується, ґрунтується на нормах законодавства.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України, наявним в матеріалах справи.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності та прийнято рішення від 21 березня 2025 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

В рішенні вказано, що відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний код, трудова книжка, диплом), загальний страховий стаж складає 30 років 01 місяці 10 днів. Пільговий стаж за Списком № 2 складає 0 роки 0 місяці 0 днів.

До пільгового стажу за Списком № 2 не враховано період 21.09.1987 до 30.11.1987, з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001, оскільки відсутня довідка, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових мовах та відповідає вимогам Додатку №5, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

У зв`язку з наведеним, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №2.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 21.09.1987 до 30.11.1987, з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001, підтверджено записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Такі записи трудової книжки не скасовані та в судовому порядку недійсними не визнавались. Таким чином, відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоди його роботи з 21.09.1987 до 30.11.1987, з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач в спірні періоди, не зараховані відповідачем, працювала:

- з 21.09.1987 до 30.11.1987 в Павлоградському ремонтно-будівельному управлінні Дніпропетровського облрембудтресту на посаді помічника маляра;

- з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001 в Павлоградському ремонтно-будівельному управлінні Дніпропетровського облрембудтресту на посаді маляра.

Відповідачем не зараховані спірні періоди через відсутність довідки, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових мовах та відповідає вимогам Додатку №5, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005 року (далі Порядок № 383), передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Під час роботи позивача у період 21.09.1987 до 30.11.1987, з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001 діяла Постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, якою затверджено списки виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає прав на державну пенсію на пільгових умовах та Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Відповідно до розділу XXIX означеної постанови № 1173, право на пенсію за списком №2, мають маляри при роботі з нітрокрасками.

Відповідно до розділу XXXIII. ЗАГАЛЬНІ ПРОФЕСІЇ Постанови №162, право на пенсію на пільгових умовах за списком №2 мають маляри, зайняті на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Вказані посади можуть бути зараховані до пільгового стажу роботи лише у випадку зайнятості позивача на посаді маляра при роботі з нітрокрасками та із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Водночас трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 не містить відповідних відомостей про характер та умови праці позивача.

Відтак висновок суду першої інстанції про зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 21.09.1987 до 30.11.1987 в Павлоградському ремонтно-будівельному управлінні Дніпропетровського облрембудтресту на посаді помічника маляра; з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001 в Павлоградському ремонтно-будівельному управлінні Дніпропетровського облрембудтресту на посаді маляра, є передчасним та таким, що не підтверджується матеріалами справи.

Верховний суд у постанові від 26.06.2019 року по справі №442/5949/16а прийшов до наступного висновку: «видача уточнюючої довідки передбачена чинним законодавством України і має на меті забезпечення права особи на отримання пенсії, оскільки відомості, які в ній зазначаються, стосуються конкретної особи щодо періоду її роботи і умов праці, у зв`язку з чим при її видачі юридичні особи, установи, організації керуються виключно тими відомостями, які містяться в первинних документах. Тобто, уточнююча довідка є офіційним документом, форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України №637, і роботодавець за правильність відомостей зазначених у ній несе відповідальність, у зв`язку з чим підприємство не може на власний розсуд відкликати або скасовувати видану довідку.»

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Враховуючи викладене, на переконання суду, пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Відносини з приводу правил та процедур звернення громадян за призначенням пенсії визначені приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1; далі за текстом - Порядок №22-1), п.п.1.1 Розділу І якого визначено форму звернення зацікавленої особи, а нормами Розділу ІІ визначено обсяг матеріалів звернення зацікавленої особи.

Проте, у даному конкретному випадку у межах спірних правовідносин саме такий стан виконання суб`єктом владних повноважень власних процесуальних обов`язків не має жодного юридичного значення, оскільки згідно з ч.3 ст.44 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналогічні вимоги до реалізації владної управлінської функції суб`єкта владних повноважень з приводу вчинення управлінських волевиявлень стосовно призначення громадянам пенсій сформульовані як у п.1.8 Розділу І Порядку №22-1 (де указано, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія), так і у п.4.2 Розділу IV Порядку №22-1 (де указано, що працівник пенсійного органу повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Також аналогічні вимоги до функціонування пенсійних органів сформульовані у п.п.2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за № 40/26485) де указано, що Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

З наведеного слідує, що законодавець одночасно, як наділив органи системи ПФУ правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, так і обтяжив обов`язком витребування недостатніх відомостей і документів.

Суд вважає, що таке тлумачення змісту обов`язку суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах є цілком релевантним правовим висновкам постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та постанови Верховного Суду від 08.02.2021р. у справі № 487/68/17.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Доказів того, що відповідач таким правом скористався суду не надано.

З урахуванням вищенаведеного, посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи через відсутність довідки, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових мовах та відповідає вимогам Додатку №5, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 є необґрунтованими.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 21 березня 2025 року №46 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.03.2025 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, з урахування висновків наведених в даному рішенні.

Водночас вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 21.09.1987 до 30.11.1987, з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001, як стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2 є передчасною та не підлягає задоволенню відповідно до викладеної колегією суддів позиції.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, його висновки про покладення дій зобов`язального характеру в частині зарахування періоду роботи є передчасними, не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Сума судового збору, що підлягає відшкодуванню позивача не є змінною, оскільки основну вимогу, що стала підставою звернення до суду, а саме скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, задоволено. Відтак часткове задоволення похідних вимог не випливає на суму стягнутого на користь позивача судового збору.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року в адміністративній справі №160/10391/25 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року в адміністративній справі №160/10391/25 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 21.09.1987 до 30.11.1987, з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001, як стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2.

В цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 21.09.1987 до 30.11.1987, з 01.12.1987 по 01.01.1992, з 02.01.1992 по 16.11.2001, як стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2 відмовити.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року в адміністративній справі №160/10391/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко