Справа № 620/2399/25
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Падій В.В.,
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Справа № 620/2399/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - Відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - Відповідач 3), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відділу призначення пенсії управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області № 89 від 06.01.2025 та рішення Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області № 89 від 22.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України № 1058;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 по записах трудової книжки Серія НОМЕР_1 до пільгового стажу за списком № 2 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах період роботи з 29.06.1994 по 31.05.2002 у Щорському підприємстві «Райагротехсервіс», який в подальшому був перейменований на ВАТ «Щорська сільгосптехніка», далі в ДП «Ремонтник» електрозвварником 4 розряду;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 по записах трудової книжки Серія НОМЕР_1 до пільгового стажу за списком № 2 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах період роботи з 31.05.2002 по 18.11.2002 електрогазозварником 4 розряду СТОВ «Щорссільгоспсервіс», та з 01.11.2004 по 21.11.2024 газоелектрозварювальником 5 розряду ДП «Монтажспецсервіс»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1- р/2020 з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 22 листопада 2024 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 89 від 06.01.2025 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 89 від 22.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах період роботи, з 29.06.1994 по 31.05.2002, у Щорському підприємстві «Райагротехсервіс», який в подальшому був перейменований на ВАТ «Щорська сільгосптехніка», в ДП «Ремонтник» електрогазозварником 4 розряду, відповідно до записів трудової книжки, серія НОМЕР_1 ;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах період роботи, з 31.05.2002 по 18.11.2002, електрогазозварником 4 розряду СТОВ «ІЦорссільгоспсервіс», та з 01.11.2004 по 21.11.2024, газоелектрозварювальником 5 розряду ДП «Монтажспецсервіс» відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_1 ;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 22 листопада 2024 року.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Також судом стягнуто на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача 2 та Відповідача 3 судові витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка Позивача містить записи про роботу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, що у сукупності з іншими поданими позивачем документами свідчить про те, що спірні періоди роботи позивача належить зарахувати до стажу роботи позивача на роботах із важкими та шкідливими умовами праці за Списком № 2. Крім того, суд зазначив, що подання уточнюючих довідок необхідне тільки у разі відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Разом з тим, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що з заявою про призначення пенсії Позивач вперше звернувся до пенсійного органу 01.01.2025 (в межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку), а тому суд вважав за можливе зобов`язати Відповідача призначити Позивачу пенсію з 22.11.2024 - дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач 3 - ГУ ПФУ в Луганській області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Апелянт зазначає, що Позивачу було повідомлено про необхідність надання додаткових документів. Втім, довідки відповідно до п. 20 Порядку № 637 та документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці щодо спірних періодів роботи до пенсійного фонду не надано.

Окрім того, ГУ ПФУ в Луганській області відзначає, що Позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 при досягненні 58 років і лише за законом № 1058, а не №1788, який втратив чинність.

Також Апелянт стверджує, що суд, зобов`язавши територіальний орган пенсійного фонду призначити пенсію, втрутився у його дискреційні повноваження.

Окремо Апелянт заперечує проти стягнення судових витрат на правничу допомогу. Зазначає, що консультування та складання позовної заяви, що передувало зверненню до суду, не пов`язані з представництвом інтересів клієнта в суді, а тому не є судовими витратами. Заявлений розмір витрат не є співмірним, а вимога не є документально підтвердженою.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому він наводить заперечення проти доводів, викладених Апелянтом у скарзі, стверджує про повноту встановлених судом обставин та законність рішення суду. Зокрема, зазначає, що його трудова книжка оформлена належним чином, містить усі необхідні записи про періоди роботи, які зазначені у Списку № 2.

Також Позивач зазначає, що працівник не може нести відповідальність за бездіяльність адміністрації підприємства і бути позбавленим конституційного права на соціальний захист через те, що роботодавець не провів атестацію.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню в частині з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви, визначене ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яким було прийнято рішення від 06.01.2025 № 89 про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на пільгових умовах за Списком № 2 - 12 років 6 місяців.

Вдруге, 14.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви, визначене ГУ ПФУ в Луганській області, яким було прийнято рішення від 22.01.2025 № 89 про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на пільгових умовах за Списком № 2 - 12 років 6 місяців. Додатково зазначено, що страховий стаж складає 37 років 7 днів (з 01.11.2004 по 30.09.2024 обчислено за даними Реєстру з урахуванням відомостей про сплату страхових внесків). Стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 - 6 років 3 місяці 10 днів.

Також у матеріалах справи наявний лист ГУ ПФУ в Чернігівській області від 25.12.2024 № 2500-0303-8/88075 в якому зазначено, що відповідно до витягу з протоколу від 24.12.2024 № 20 Комісія з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії прийняла рішення про підтвердження стажу роботи позивача на посаді електрогазозварника з 04.02.1991 по 11.08.1994 (2 роки 9 місяців 23 дні) - за фактичною тривалістю, що зараховується до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, вважаючи порушеним своє право на зарахування стажу роботи за Списком № 1, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок № 383).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 13 Закону № 1788-ХІІ визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом "б" частини 1 статті 13 Законом №1788-XII, в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визначалось, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, пункт "а" частини 1 статті 13 Закону №1788-XII викладено в наступній редакції:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах."

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII вирішено, зокрема: визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 резолютивної частини Рішення).

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення).

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах (пункт 3 резолютивної частини Рішення).

Згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

Списки №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Список №2), затверджені:

- постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173;

- постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 (з 01.01.1992);

- постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (з 11.03.1994);

- постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (з 16.01.2003);

- постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 (з 03.08.2016).

Відповідно до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (чинний в спірний період роботи позивача) посада «електрогазозварник» віднесена до посад, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Також відповідно до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 та Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 посада «електрогазозварник» віднесена до посад, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 422 та Методичними рекомендаціями.

Згідно з п. 4 Порядку № 422 та пп. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Крім того, пунктом 10 Порядку № 422 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи особи та виконання нею робіт на певній посаді, є трудова книжка.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, трудова книжка Позивача містить записи про спірні періоди роботи, які оформлені належним чином, не містять виправлень.

Разом з тим, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Окрім того, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (чинний в спірний період роботи позивача) посада «електрогазозварник» віднесена до посад, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Також відповідно до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 та Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 посада «електрогазозварник» віднесена до посад, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Однак, усуваючи неповноту з`ясування судом обставин цієї справи, колегія суддів відзначає, що трудова книжка Позивача не містить записів, які підтверджують його право на пільгове призначення пенсії за Списком №2, а саме відомості, які дозволили б пенсійному органу та суду встановити, що ОСОБА_1 працював повний робочий день, а також результати проведення атестації робочих місць. Встановлення таких обставин є обов`язковою умовою для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

У такому випадку, відповідно до пункту 20 Порядку № 637, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій у яких повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про призначення пенсії Позивачем не надав такі уточнюючі довідки. Натомість у матеріалах справи наявні архівні довідки:

- від 19.11.2024 № Г-1015, згідно якої в архівному фонді ВАТ «Щорська сільгосптехніка» дані на ОСОБА_1 щодо ритмічності роботи, зайнятості на контактному, точковому, шовному та стиковому зварюванні, а також дані щодо переведення на іншу роботу, роботу з неповним робочим днем та наданням відпусток без збереження заробітної плати, дані про результати проведення атестації робочих місць за 1988 рік по ремонтно-транспортному підприємству «Райагропромснаб» за 1994-1996 роки по Щорському підприємству «Райагротехсервіс», за 1996-2001 роки по ВАТ «Щорська сільгосптехніка», за 2001-2002 роки по ДП «Ремонтник» відсутні;

- від 19.11.2024 № Г-1011, згідно якої в архівному фонді ВАТ «Щорський електромеханічний завод» дані на ОСОБА_1 щодо ритмічності роботи, зайнятості на контактному, точковому, шовному та стиковому зварюванні, а також дані щодо переведення на іншу роботу, роботу з неповним робочим днем та наданням відпусток без збереження заробітної плати, дані про результати проведення атестації робочих місць за 1991-1994 роки по «Щорському електромеханічному заводу», за 1994 рік по ВАТ «Щорський електромеханічний завод» відсутні.

Отже, згідно наданих Позивачем довідок, відомості про характер виконуваної ним роботи та відомості щодо атестації робочих місць відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу Апелянта на тому, що відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про адміністративну процедуру», адміністративний орган витребовує документи та відомості, необхідні для вирішення справи, з дотриманням принципу офіційності.

Так, ненадання заявником за заявою про призначення пенсії уточнюючих довідок не позбавляє органи пенсійного фонду витребувати такі документи безпосередньо у відповідних підприємств та організацій.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про адміністративну процедуру» саме адміністративний орган - Апелянт, зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи, зокрема щодо підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсій на пільгових умовах або за вислугу років.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд дійшов до висновку, що Апелянтом не були реалізовані надані йому дискреційні повноваження щодо витребування у підприємств уточнюючих довідок, які підтверджують характер роботи Позивача, а тому позовні вимоги про зобов`язання Відповідача зарахувати спірні періоди роботи та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 є передчасними на цій стадії спірних правовідносин, а тому задоволенню не підлягають.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також зазначає, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року №1395/5, роз`яснено, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Отже, з урахуванням наявності у органів пенсійного фонду дискреційних повноважень в частині щодо обчислення страхового та пільгового стажу, належним та ефективним способам захисту прав та інтересів Позивача, є визнання протиправним рішень Відповідачів щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії та зобов`язання Відповідача повторно розглянути заяву Позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків, викладених у цій постанові суду, а тому апеляційний суд вважає за можливе вийти за межі позлвних вимог.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, Відповідач 3 в апеляційній скарзі стверджує, що заявлена до стягнення правнича допомога у розмірі 2500,00 грн, а вимога не є документально підтвердженою, оскільки консультування та складання позовної заяви, що передувало зверненню до суду, не пов`язані з представництвом інтересів клієнта в суді, а тому не є судовими витратами.

Надаючи оцінку таким доводам Апелянта, колегія суддів відзначає, що на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу Позивачем було надано договір №0473 про надання правничої допомоги від 17.02.2025, акт виконаних робіт від 18.02.2025 у якому конкретизовано найменування робіт, час витрачений адвокатом та сума до сплати.

Отже, понесення Позивачем витрат є документально підтвердженими.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи Апелянта щодо відсутності доказів фактичної оплати послуг адвоката, оскільки надання до суду банківських документів про сплату адвокатського гонорар, не є умовою для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, апеляційний суд зазначає про помилковість тверджень Апелянта, що надані адвокатом послуги щодо консультування та складання позовної заяви не пов`язані з представництвом інтересів клієнта в суді, оскільки неможливо здійснювати представництво в суді, не сформулювавши правову позицію (консультація) та не виклавши її письмово (позовна заява). Це взаємозалежні етапи одного процесу в ході надання професійної правничої допомоги, що безпосередньо спрямована на захист інтересів клієнта в суді.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що сума у розмірі 1250, 00 грн, які було стягнуто судом першої інстанції з Апелянта, є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, є розумним.

Аналізуючи всі доводи Апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області підлягає задоволенню частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року - скасуванню в частині.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 29.06.1994 по 31.05.2002, з 31.05.2002 по 18.11.2002, з 01.11.2004 по 21.11.2024 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 22 листопада 2024 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов у цій частині - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.01.2025 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові суду.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року в іншій частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 17 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев