Справа № 480/6821/22
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року

м. Київ

справа №480/6821/22

адміністративне провадження № К/990/42134/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Коваленко Н.В., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 (колегія суддів: Макаренко Я.М., Жигилій С.П., Любчич Л.В.) у справі № 480/6821/22 за позовом Роменської міської ради Сумської області до Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, Державне підприємство "Дослідне господарсько "Іскра" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України", Державне підприємство "Дослідне господарство агрофірма "Надія" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України", про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У жовтні 2022 року Роменська міська рада (далі - позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області (далі - відповідач), третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якому просила суд:

визнати протиправними дії Управління адміністративний послуг Роменської міської ради Сумської області щодо відмови Роменській міській раді Сумської області в державні реєстрації земельних ділянок, викладеній в листі від 01.07.2022 № 347/05-17;

зобов`язати Управління адміністративний послуг Роменської міської ради Сумської області здійснити за Роменською міською радою Сумської області державну реєстрацію права комунальної власності земельних ділянок, що знаходяться на території Роменської міської ради Сумської області (64 ділянки за вказаним переліком).

2. Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 23.02.2023 позов задовольнив.

3. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 09.10.2024 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 у справі № 480/6821/22 скасував.

Прийняв нову постанову, якою відмовив у задоволенні позову.

4. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Сумській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

5. Верховний Суд ухвалою від 25.11.2024 відкрив касаційне провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

6. У відзиві на касаційну скаргу відповідач, прокурор та Державне підприємство "Дослідне господарсько "Надія" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" проти її задоволення заперечують, просять відмовити.

7. У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників про розгляд справи за їх участю справа розглядається в порядку письмового провадження.

8. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Суди встановили, що на території Роменської міської територіальної громади знаходяться 64 земельні ділянки сільськогосподарського призначення, а саме:

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0175 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 30,7000 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0178 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 19,9476 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :02:005:0002 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 102,5545 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0180 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 54,9329 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0072 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 14,7324 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0073 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 2,2591 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0075 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 26,1521 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0097 для дослідних і навчальних цілей, 1,6713 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0174 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 96,7829 га;

-кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0166 для дослідних і навчальних цілей, 3,3685 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0177 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 83,0218 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0163 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 5,6201 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0004 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 12,0334 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :08:001:0077 для дослідних і навчальних цілей, 0,8926 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0109 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 95,9381 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0112 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 150,2354 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0110 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 166,229 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:004:0018 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 66,0354 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0103 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 88,354 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0112 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 70,7974 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0102 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 32,1944 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0172 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 79,3791 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :02:005:0003 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 83,7064 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0002 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 40,9624 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0080 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 39,7456 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0071 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 15,4155 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0085 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 1,9 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :05:002:0410 для дослідних і навчальних цілей, 3,4177 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :12:002:0126 для дослідних і навчальних цілей, 0,9039 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0170 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 22,2563 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0181 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 147,8296 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0167 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,15,375 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0165 для дослідних і навчальних цілей, 4,0652 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :10:001:0104 для дослідних і навчальних цілей, 0,1942 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0095 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 14,8537 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0103 для дослідних і навчальних цілей, 0,7095 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0113 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 95,2384 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0107 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 90,7812 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0100 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 14,685 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:004:0015 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 14,4524 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0110 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 71,4567 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0109 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 88,3286 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0106 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 50,0049 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0176 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 61,8289 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0166 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 129,8464 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :05:002:0411 для дослідних і навчальних цілей, 0,1533 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0081 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 104,1234 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0070 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 2,3891 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0084 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 66,8287 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :05:002:0412 для дослідних і навчальних цілей, 0,2 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0096 для дослідних і навчальних цілей, 7,6017 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0169 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 26,5608 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0168 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 15,481 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0164 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 26,13 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0005 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 16,0144 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0106 для дослідних і навчальних цілей, 0,5067 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :08:002:0110 для дослідних і навчальних цілей, 0,5945 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0111 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 97,3569 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0108 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 53,4989 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0105 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 74,6953 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:004:0019 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 16,8218 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0104 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 29,6000 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0108 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 69,6093 га;

- кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0092 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 12,086 га (далі по тексту також - 64 земельні ділянки).

Земельні ділянки до прийняття змін у Земельний кодекс України (Закон України № 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин») знаходились у державній власності, а контрольні та розпорядчі функції щодо них здійснював Держгеокадастр в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області.

На виконання вимог земельного законодавства Роменська міська рада 23.12.2021 прийняла рішення «Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність Роменської міської ради» (рішення 25-ї сесії восьмого скликання). Цим рішенням виконкому Роменської міської ради було доручено оформити право комунальної власності на ці земельні ділянки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

30.06.2022 виконком Роменської міської ради Сумської області звернувся із заявою № 03-26/1641 до Управління адміністративних послуг Роменської міської ради.

Листом від 01.07.2022 № 1347/05-17 відповідач відмовив у проведенні державної реєстрації земельних ділянок із посиланням на те, що на них, відповідно до ухвали Вищого антикорупційного суду від 13.03.2020 у справі № 991/2120/20 у кримінальній справі № 1-кс/991/2165/20 накладено арешт, а відповідно до пункту 6 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушуються права відповідної територіальної громади щодо права на 64 земельні ділянки, а оскаржувана відмова створює правову невизначеність щодо них, не відповідає критеріям обґрунтованості, розсудливості, складена без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, та з порушенням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та третіх осіб, а також суспільних інтересів, і цілями, на досягнення яких вона спрямована.

11. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалою Вищого антикорупційного суду України від 13.03.2020 накладено арешт із встановленням заборони на відчуження та розпорядження земельними ділянками, в тому числі зазначеними 64, щодо яких позивач звернувся із заявою про державну реєстрацію.

Обтяження у вигляді арешту із забороною розпоряджатися є підставою для відмови у вчиненні реєстраційної дії, передбаченої пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підстави для незастосування пункту 6 частини першої статті 24 цього Закону відсутні, тому відмова відповідача у проведенні реєстраційної дії є правомірною та скасуванню не підлягає.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

12. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що спірні земельні ділянки на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області в силу пункту 24 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу з дня набрання чинності цим пунктом вважаються землями комунальної власності територіальної громади.

Вказує, що земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, відповідно до цього пункту, і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Отже, сама норма закону передбачає вчинення територіальною громадою дій для реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, які в силу зазначеного закону вважаються комунальною власністю.

Зазначає, що Роменська міська рада Сумської області своїм рішенням від 23.12.2021 прийняла із державної власності в комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2301,5495 га, чим фактично створила лише передумови набуття в комунальну власність зазначених земельних ділянок відповідно до пункту 24 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України, що, в свою чергу, дає можливість їй набути право комунальної власності на земельні ділянки, що не є тотожним розпорядженню земельними ділянками, а отже в цьому випадку і не порушуються заборони, встановлені Ухвалою Вищого антикорупційного суду України від 13.03.2020.

Вказує, що відбулася зміна підпорядкування земельних ділянок з державної власності в комунальну власність, що безпосередньо передбачено законом і не залежить від волевиявлення власника, тому фактично є реалізацією власником права власності. Тому на вказані земельні ділянки не може поширюватись обтяження у вигляді арешту при процедурі державної реєстрації права власності.

Вказує, що суд апеляційної інстанції помилково відкрив апеляційне провадження на підставі апеляційних скарг прокурора та ДП «Дослідне господарство агрофірма "Надія" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України», оскільки, на думку скаржника, у прокурора відсутні повноваження у цій справі щодо оскарження рішення суду першої інстанції.

Щодо ДП «Дослідне господарство агрофірма "Надія" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України», скаржник зазначає, що у нього відсутнє право постійного користування спірними земельними ділянками, що підтверджено судовими рішеннями у справі № 910/1558/22, а тому, на думку скаржника, жодні права та інтереси підприємства рішення суду першої інстанції не порушує.

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.06.2022 у справі № 160/12709/19, від 24.11.2021 у справі № 817/1780/17, від 30.01.2020 у справі № 820/1804/16, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 у справі № 359/3373/16-ц, від 30.09.2021 у справі № 814/3865/15, у постанові від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а, від 08.02.2023 у справі № 466/1058/15-ц, від 20.03.2019 у справі № 514/1571/14-ц та у постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 922/2537/16.

Скаржник зазначає, що вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір стосується приватно-правових відносин.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

14. Ключовим питанням у цій справі є законність відмови відповідача у здійсненні державної реєстрації права комунальної власності за позивачем на 64 земельні ділянки, що знаходяться на території Роменської міської ради Сумської області, за наявності обтяжень у вигляді арешту на ці земельні ділянки та підсудність цього спору.

15. Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

16. Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1952-IV державній реєстрації прав підлягають:

1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва;

2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону;

4) обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; інші обтяження відповідно до закону.

17. Підстави для державної реєстрації прав визначено у статті 27 Закону № 1952-IV.

18. Так, у пункті 13 частини першої приведеної статті закріплено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність.

19. Водночас у статті 24 Закону № 1952-IV визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої статті 24 № 1952-IV).

20. Суди встановили, що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13.03.2020 у справі № 991/2120/20 (провадження № 1-кс/991/2165/20), прийнятою в межах кримінального провадження, внесеного 15.07.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, накладено арешт із встановленням заборони на відчуження та розпоряджання на такі земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:001:0175, :03:001:0166, :03:001:0172, :03:001:0176, :03:001:0178, :02:005:0003, :02:005:0002, :02:003:0002, :05:002:0411, :03:001:0180, :01:002:0080, :01:002:0081, :01:002:0072, :01:002:0071, :01:002:0070, :01:002:0073, :01:002:0085, :01:002:0084, :01:002:0075, :05:002:0410, :05:002:0412, :03:001:0097, :12:002:0126, :03:001:0096, :03:001:0174, :03:001:00170, :03:001:0169, :02:001:0166, :03:001:0181, :03:001:0168, :03:001:0177, :03:001:0167, :03:001:0164, :03:001:0163, :02:001:0165, :02:002:0005, :02:002:0004, :10:001:0104, :04:002:0106, :08:001:0077, :04:003:0095, :08:002:0110, :03:001:0108, :04:002:0103, :02:001:0236, :04:002:0109, :04:002:0113, :04:002:0111, :04:002:0112, :04:002:0107, :04:002:0108, :04:002:0110, :04:003:0100, :04:003:0105, :04:004:0018, :04:004:0015, :04:004:0019, :04:003:0103, :04:003:0110, :04:003:0104, :04:003:0112, :04:003:0109, :04:003:0108, :04:003:0102, :04:003:0106, :04:003:0092.

21. Тобто арешт із встановленням заборони на відчуження та розпоряджання накладено саме на 64 земельні ділянки, із заявами про реєстрацію права власності на які звернувся позивач.

22. Як убачається із копій Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна обтяження за ухвалою у справі № 991/2120/20 за спірними земельними ділянками були зареєстровані та внесені до Реєстру у травні 2020 року.

23. Таким чином, станом на 30.06.2022, тобто на дату звернення виконкому Роменської міської ради Сумської області із заявою № 03-26/1641 до Управління адміністративних послуг Роменської міської ради про здійснення державної реєстрації права комунальної власності за Роменською міською радою, були зареєстрованими в Реєстрі обтяження у формі арешту на 64 земельні ділянки в межах кримінального провадження № 0000585.

24. Так, згідно з положеннями пункту 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV підставою для відмови в державній реєстрації прав є саме наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

25. Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі:

1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав за особою, щодо якої або щодо майна якої наявні обтяження у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав;

3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону;

4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно (крім іпотеки);

5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава;

6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину;

7) державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33- 38 Закону України "Про іпотеку". Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем;

8) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору - у разі якщо обтяженням є вимога нотаріального посвідчення договору, встановлена власником майна.

26. Підставою для звернення із заявою про державну реєстрацію є рішення Роменської міської ради Сумської області від 23.12.2021 "Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність Роменської міської ради", відповідно до п. 1 якого міська рада вирішила прийняти із державної власності в комунальну власність Роменської міської ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2301,5495 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області.

27. Вказане рішення прийняте на підставі статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 12, 117 Земельного кодексу України та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", яким доповнено пункт 24 Перехідних положень Земельного кодексу України.

28. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ Перехідні положення ЗК України доповнено пунктом 24, який встановив, що «з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади про викуп для суспільних потреб земельних ділянок приватної власності, прийняті до дня набрання чинності цим пунктом, є чинними, а заходи щодо відчуження таких земельних ділянок здійснюються органами, визначеними статтями 8 і 9 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"».

29. Таким чином, за приписами зазначеного пункту земельні ділянки (за винятком визначеного переліку земель) з державної форми власності передаються у комунальну власність територіальних громад.

30. Виходячи з аналізу наведених положень, Суд зазначає, що до спірних правовідносин не застосовується частина четверта статті 24 Закону № 1952-IV, оскільки приведений у цій частині перелік винятків при застосуванні відмови в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, не містить умов, які б могли бути застосовані до спірних правовідносин у цій справі.

31. За таких обставин відчуження права власності на земельні ділянки від держави до власності територіальних громад відбулося в силу закону, тому доводи касаційної скарги, що вказане не є відчуженням чи розпорядженням земельними ділянками, а лише приведення статусу вказаних земельних ділянок відповідно до вимог пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України - зміни державної форми власності на комунальну є безпідставними.

32. Приведена норма пункту 24 розділу X Перехідних положень ЗК України передбачає вчинення територіальною громадою дій для реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, які в силу закону вважаються комунальною власністю.

33. Водночас вказана норма не уточнює специфіки чи особливостей проведення державної реєстрації такого переходу прав, а отже стосовно питань реєстрації прав на нерухоме майно слід керуватися положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які, зокрема, виключають можливість здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно за наявності зареєстрованих обтяжень (пункт 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV) на підставі ухвали Вищого антикорупційного суду України від 13.03.2022.

34. Також слід зауважити, що положення пункту 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV передбачає абсолютну відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно при наявності обтяження, без винятків, незалежно від того чи це є реалізацією власником права власності, чи це є зміною підпорядкування земельних ділянок державної власності в комунальну власність.

35. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відмова відповідача у проведенні державної реєстрації є законною та відповідає пункту 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV.

36. Щодо доводів касаційної скарги про відсутність у ДП ДГ АФ «Надії» права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки у ДП ДГ АФ «Надії» відсутній акт на право постійного користування землею, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане підприємство є третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача, тому беззаперечно мало право на апеляційне оскарження.

37. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.11.2019 у справі № 823/1984/16 вказала, що відсутність акту про право постійного користування земельними ділянками не є достатньою підставою для позбавлення права землекористування, оскільки державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права, тоді як існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта.

38. Також суд не приймає доводів касаційної скарги про те, що відсутні будь-які документи, які б належним чином підтверджували існування у ДП ДГ АФ «Надії» права на постійне користування спірними земельними ділянками, оскільки предметом спору не є наявність або відсутність права у третьої особи на землю, предметом спору є саме дії щодо здійснення реєстрації права на вказані земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав, у той час як існує заборона на відчуження та розпорядження спірними земельними ділянками, яка встановлена на підставі ухвали Вищого антикорупційного суду від 13.03.2020 у справі № 0991/2120/20.

39. Щодо доводів Головного управління Деожгеокадастру у Сумській області про відсутність підстав у прокурора для звернення до суду з апеляційною скаргою колегія суддів зазначає таке.

40. Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

41. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

42. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

43. За положеннями частин першої, третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких повноважень обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

44. Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, згідно з яким за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокурором у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

45. Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

46. Конституційний суд України у справі за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Рейнір Бізнес Груп" щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів абзацу першого частини третьої, абзаців першого, другого, третього частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (щодо представництва прокурором інтересів держави в суді) (рішення від 03.12.2025 № 6-р(II)/2025) вказав, що, вирішуючи питання про відповідність Конституції України абзацу першого частини третьої статті 23 Закону в частині „прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави", Конституційний Суд України виходить із того, що об`єктивно неможливо вичерпно визначити в Законі зміст поняття „інтереси держави" без ризику істотного зниження ефективності здійснення відповідної функції прокуратури, з покладеного на прокурора обов`язку доводити підстави для представництва, а також із того, що здійснення представництва прокурором порушених чи загрожених інтересів держави можливе лише після підтвердження судом наявності підстав для цього.

Приписи „не здійснює" та „неналежним чином здійснює", ужиті в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону, є оцінними. Оскільки Закон не визначає відповідних випадків та критеріїв/ознак для встановлення цих випадків, прокурор отримує дискрецію щодо встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, межі якої чітко і зрозуміло не визначені Законом. Хоча Закон передбачає судовий контроль за застосуванням цього повноваження, відсутність чіткої вказівки на відповідні випадки, критерії/ознаки встановлення цих випадків для визначення меж дискреції, якими мають керуватися і прокурор, і суд, підриває юридичну визначеність приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону.

Невизначення в Законі меж дискреції для прокурора і суду, які розв`язують питання про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, має наслідком можливість керуватися цим органам фактично лише власним суб`єктивним розумінням того, що означає „не здійснює" або „неналежним чином здійснює". Це вказує на те, що дискреція прокурора та суду, яка випливає зі змісту відповідних приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону, є такою, що її межі не визначені Законом чітко і зрозуміло.

Таке нормативне регулювання закладає підґрунтя не лише для різного застосування відповідної норми на практиці та невизначеності ситуацій і правовідносин, а й для можливих зловживань та необґрунтованого втручання прокурора у законну діяльність різних суб`єктів в усіх сферах суспільного життя.

Отже, окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не відповідають вимозі юридичної визначеності як складнику конституційного принципу верховенства права (правовладдя).

47. У цій справі прокурор, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, зазначив, що його дії були зумовлені захистом інтересів держави, це пов`язано із безповоротним вибуттям з державної власності особливо цінної землі на території Роменського району Сумської області загальною площею 2000 га, яка перебувала на праві постійного користування у ДП ДГ «Іскра» та ДП ДГ АФ «Надія». Вказав, що порушення кримінального провадження № 0000585 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, потягло постановлення ухвали Вищого антикорупційного суду від 13.03.2020 у справі № 991/2120/20 (провадження № 1-кс/991/2165/20) про накладення арешту, зокрема, на спірні земельні ділянки із встановленням заборони на їх відчуження та розпорядження.

Отже, прокурор вважає, що факт вибуття з державної власності спірних земельних ділянок, які перебували у постійному користуванні ДП ДГ «Іскра» та ДП ДГ АФ «Надія», у зв`язку з чим порушено кримінальне провадження № 0000585 та відповідно накладено арешт, безумовно стосується інтересів держави, в той час як уповноважений орган виконавчої влади не вчинив жодних дій.

48. Проте інтереси держави та водночас державної власності на землю у цій справі представляє Головне управління Деожгеокадастру у Сумській області, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, який і звертається із касаційною скаргою.

49. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для звернення прокурора до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у цій справі в інтересах держави в особі Головного управління Деожгеокадастру у Сумській області та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Водночас вказане не впливає на правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо сутності спірних правовідносин.

50. У касаційній скарзі ГУ Держгеокадастру у Сумській області посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.06.2022 у справі № 160/12709/19, від 24.11.2021 у справі № 817/1780/17, від 30.01.2020 у справі № 820/1804/16, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 у справі № 359/3373/16-ц, від 30.09.2021 у справі № 814/3865/15, у постанові від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а, від 08.02.2023 у справі № 466/1058/15-ц, від 20.03.2019 у справі № 514/1571/14-ц та у постанові Верховного Суду від 10.10.2018 № 922/2537/16.

51. Проте жодні з наведених рішень Верховного Суду не вирішують спір у подібних правовідносинах, які є спірними в цій справі.

52. Так, у постановах від 03.06.2022 у справі № 160/12709/19, від 24.11.2021 у справі № 817/1780/17, від 30.01.2020 у справі № 820/1804/16 предметом спору були дії управлінь Держгекадастру щодо застосування коефіцієнтів при формуванні та видачі позивачу витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 предметом спору є визнання недійсними розпоряджень райдержадміністрації про передачу в довгострокову оренду земельної ділянки.

У справах № 359/3373/16-ц, № 466/1058/15-ц та № 514/1571/14-ц предметом спору є рішення сільської ради про затвердження проєктів землеустрою та надання у власність земельних ділянок та державних актів на них.

У справі № 814/3865/15 предметом спору був запис про державну реєстрацію права власності на приміщення за третьою особою у справі, тобто спір стосувався права власності.

У справі № 824/399/17-а предметом спору є стягнення податкового боргу з транспортного податку з фізичних осіб.

53. Решта доводів касаційної скарги зводиться до порушення судами правил підсудності, де скаржник вважає, що наявний спір про право, тому в порядку адміністративного судочинства ця справа розглянута помилково.

54. Щодо цих доводів колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

55. За приписами частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

56. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

57. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

58. Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

59. Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі № 520/13190/17, від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17, від 19.02.2020 у справі № 1340/3580/18 та інших Велика Палата дійшла таких висновків:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

60. Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17).

61. Колегія суддів зазначає, що Верховним Судом вже розглядались справи, в яких поставало питання юрисдикції спорів, предметом оскарження в яких були рішення державного реєстратора щодо вчинення/відмови у вчиненні реєстраційних дій.

62. Так, у постанові від 28.11.2018 у справі № 490/5986/17-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:

«…у даному випадку підставою для відмови зазначено пункт 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV. Це свідчить про наявність спору між заявником, що звернувся із заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно, та державним реєстратором, який вчиняє такі дії. …

Велика Палата Верховного Суду вважає, що у даній справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону № 1952-IV, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Відтак спір підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором».

63. У постанові від 27.02.2019 у справі № 820/3936/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що спір у цій справі стосується виключно оцінки правомірності дій (рішення) Реєстратора, вчинених (прийнятого) ним під час (за результатами) розгляду заяви позивача про державну реєстрацію за ним права власності на спірну квартиру, що свідчить про публічно-правовий характер цього спору. Оскільки дослідженню в цій справі підлягають виключно владні управлінські дії та рішення Реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а також перевірка оскаржуваного рішення на відповідність вимогам, визначеним у статті 2 КАС України, спір у цій справі підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

64. Застосовуючи наведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду у контексті обставин цієї справи колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою відповідача, як державного реєстратора, зареєструвати за позивачем право комунальної власності на перелік земельних ділянок.

65. Предметом спору, що розглядається, є виключно законність та обґрунтованість дій відповідача щодо відмови у здійсненні державної реєстрації прав комунальної власності за позивачем на 64 земельні ділянки, що знаходяться на території Роменської міської ради Сумської області, в тому числі з приводу дотримання вимог Закону № 1952-IV при прийнятті рішення про відмову у державній реєстрації відповідних прав.

66. Водночас жодним чином не ставляться під сумнів майнові права інших осіб. Також не вирішується спір наявності чи відсутності права постійного користування ДП "Дослідне господарсько "Іскра та ДП "Дослідне господарство агрофірма "Надія". Спір виник саме між позивачем та державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

67. Отже, предмет спірних правовідносин не пов`язаний із вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю державного реєстратора прав на нерухоме майно, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

68. Крім того рішення Роменської міської ради Сумської області від 23.12.2021 "Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність Роменської міської ради" було предметом судового розгляду у справі № 910/1558/22.

69. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2022 у справі № 910/1558/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023, у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

70. За таких обставин суди правильно розглянули цю справу за правилами адміністративного судочинства.

71. На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

72. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

73. Зважаючи, що судове рішення залишено без змін, перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024 залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді Н. В. Коваленко

А. І. Рибачук