Справа № 160/14443/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/14443/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року в адміністративній справі №160/14443/25 (головуючий суддя першої інстанції - Златін С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В

Позивач 19.05.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 23.04.2025 № 95 про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку пенсії за віком з 16.02.2025 року з урахуванням до загального стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1984 та з 14.12.1986 по 01.03.1988 в Нікопольському медичному училищі, до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи з 01.04.1988 по 18.01.1996 та в виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, які не підлягають оподаткуванню, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перерахувати йому пенсію за віком з 16.02.2025 року з урахуванням до загального стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1984 та з 14.12.1986 по 01.03.1988 в Нікопольському медичному училищі, до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи з 01.04.1988 по 18.01.1996, що дає право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при досягненні пенсійного віку;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити йому грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, які не підлягають оподаткуванню, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.04.2025 №95 про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком з 16.02.2025 року з урахуванням до загального стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1984 та з 14.12.1986 по 01.03.1988 в Нікопольському медичному училищі, до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи з 01.04.1988 по 18.01.1996 та в виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, які не підлягають оподаткуванню, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1984 та з 14.12.1986 по 01.03.1988 в Нікопольському медичному училищі, до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи з 01.04.1988 по 18.01.1996, та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 16.02.2025 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 16.04.2025 року про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню при призначенні пенсії за віком у розмірі їх десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ГУ ПФУ в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що оскаржуване рішення №95 від 23.04.2025 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону є законним та обґрунтованим. Судом першої інстанції проігноровано той факт, що відповідно до ст. 45 Закону №1058 днем звернення за призначенням пенсії є день подання у відповідний орган, що призначає пенсії, відповідної заяви з усіма необхідними для вирішення цього питання документами. Обов`язок в наданні достатнього пакету документів законодавець покладає виключно на позивача, а Головне управління не наділено повноваженнями у підтвердженні спеціального стажу роботи, а лише у відповідності до п.4.2 Порядку №22-1 досліджує, аналізує та перевіряє вже надані документи та виявляє їх неточності та розбіжності. Позивач звернувся із заявою від 16.04.2025 щодо призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058. Відповідач зазначив, що правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 позивачу немає, оскільки до стажу на посадах, який дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано період роботи з 01.04.1988 по 18.01.1996 на посаді завідуючого фельдшерського-акушерського пункту совхозу ім.Суворова, оскільки відсутня інформація про перебування чи не перебування у відпустках без збереження заробітної плати та в декретній відпустці. Головним управлінням запропоновано позивачу надати уточнюючу довідку про періоди роботи та звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісний центр).

Позивач та інший відповідач відзиви на скаргу не подали, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року та з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці. У період з 11.02.2026 року по 15.02.2026 року суддя-член колегії Білак С.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з 16.02.2023 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

16.04.2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою здійснити перерахунок пенсії з урахуванням до загального стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1984 та з 14.12.1986 по 01.03.1988 та до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи з 01.04.1988 по 18.01.1996 починаючи з 16.02.2025 та виплати грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, які не підлягають оподаткуванню, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 23.04.2025 року №95 (прийняти за принципом екстериторіальності) позивачу відмовлено в перерахунку пенсії за віком із зарахування до загального стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1984 та з 14.12.1986 по 01.03.1988, до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи з 01.04.1988 по 18.01.1996 з та в виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, які не підлягають оподаткуванню, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положення» Закону №1058.

Вважаючи рішення та дії пенсійного органу протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі по тексту - Закон № 1058), який набрав законної сили з 01.01.2004 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058 встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 (далі по тексту - Порядок №1191).

Відповідно до пунктів 2 та 4 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені:

переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (ЗП України, 1994 р., № 4, ст. 70; Офіційний вісник України, 2002 р., № 39, ст. 1820; 2004 р., № 46, ст. 3052);

переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» (ЗП України, 1992 р., № 11, ст. 271).

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із пунктами 5-7 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (1058-15), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, до посад у освітніх закладах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено лікарів та середній медичний персонал (фельдшер лікарського пункту).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058 грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058 особа має дотриматись таких вимог:

- станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 15 червня 2022 року у справі № 200/854/19-а.

За позицією відповідача, підстави для нарахування грошової допомоги, визначеної пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058 відсутні, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (для чоловіків - 35 років).

Пенсійним органом не зараховано до загального стажу позивача періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1984 та з 14.12.1986 по 01.03.1988, а до спеціального стажу - період роботи позивача з 01.04.1988 року по 18.01.1996 на посаді завідуючого фельдшерського- акушерського пункту совхозу ім.Суворова, оскільки відсутня інформація про перебування чи не перебування у відпустках без збереження заробітної плати та в декретній відпустці.

Щодо періоду навчання позивача у Нікопольському медичному училищі з 01.09.1982 по 13.11.1984 та з 14.12.1986 по 01.03.1988, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до страхового стажу позивача має бути зарахований період навчання з 01.09.1982 по 13.11.1984 (до призову на строкову військову службу) та 14.12.1986 по 01.03.1988 (після звільнення зі строкової військової служби).

Частиною третьою статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що в стаж роботи зараховується також: д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 позивач 01.04.1988 року (впродовж трьох місяців після закінчення медичного училища 01.03.1988 року) працевлаштувався на посаді завідуючого фельдшерського-акушерського пункту совхозу ім.Суворова. (наказ №2 від 31.03.1988 р.), робота на якій зарахована відповідачем до вислуги років, як медичному працівнику.

Відтак, дії пенсійного органу щодо не зарахування до загального страхового стажу позивача спірних періодів навчання є протиправними.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.04.1988 по 18.01.1996.

За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 04.08.1984 р., останній працював:

- з 01.04.1988 року по 18.01.1996 року - на посаді завідуючого фельдшерського- акушерського пункту совхозу ім.Суворова.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Доказів протилежного відповідачем не надано, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Апеляційним судом встановлено, що правом на пенсію за вислугу років позивач не скористався та на день досягнення пенсійного віку працював в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач має право на перерахунок пенсії за віком з 16.02.2025 року з урахуванням періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1984 та з 14.12.1986 по 01.03.1988 в Нікопольському медичному училищі та період роботи з 01.04.1988 по 18.01.1996 на посаді завідуючого фельдшерського- акушерського пункту совхозу ім. Суворова.

Також колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що повноваження пенсійного органу щодо прийняття рішення про призначення, виплати та визначення підстав, за яких призначається виплачується грошова допомога, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове держави пенсійне страхування» є виключними ( в даному випадку в частині обрахування необхідного стажу), а тому належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню при призначенні пенсії за віком у розмірі їх десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV Закону №1058, зарахувавши до його страхового стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 13.11.1984 та з 14.12.1986 по 01.03.1988 в Нікопольському медичному училищі та період роботи з 01.04.1988 по 18.01.1996 на посаді завідуючого фельдшерського-акушерського пункту совхозу ім.Суворова для нарахування та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення згідно із п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058.

В даному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатом якої прийнято рішення від 23.04.2025 №95, яке судом визнано протиправним, а тому відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення в даному випадку є визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду ГУ ПФУ в Одеській області і саме його рішення скасовано в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не переглядається.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року в адміністративній справі №160/14443/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року в адміністративній справі №160/14443/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко