Справа № 480/3004/24
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року Справа № 480/3004/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 90 від 27.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити призначення пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом з 07.08.1987 по 07.08.2003.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 27.02.2024 № 90 було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначає, що до загального страхового стажу відповідач не зарахував періоду догляду за дитиною з інвалідністю з 07.08.1987 до 07.08.2003. Позивач вважає рішення про відмову у призначені їй пенсії протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення.

ГУ ПФУ у Київській області подало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що позивач проживала і пропрацювала в зоні посиленого радіологічного контролю 28 років 08 місяців 06 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 - проживала (пропрацювала) 6 років 08 місяців 06 днів.

Відповідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють, зокрема, у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на зниження пенсійного віку, якщо вони станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або працювали в зазначеній зоні з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986 незалежно від часу проживання в цей період.

Крім того, за кожні повні 3 роки проживання чи роботи в зазначеній зоні пенсійний вік додатково зменшується на один рік.

Загальне зменшення пенсійного віку за таких умов не може перевищувати 5 років.

Необхідний стаж визначений ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з урахуванням ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить - 25 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії, до страхового стажу позивача зараховані всі періоди роботи.

Страховий стаж позивача становить - 20 років 04 місяці 02 дні.

Враховуючи зазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

ГУ ПФУ в Сумській області у письмових поясненнях зазначає про правомірність прийнятого спірного рішення. Зазначає, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Надано копії документів з пенсійної справи позивача.

Ухвалою провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 13.01.2026 справу прийнято до провадження у новому складі суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12) є громадянкою України, та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 67).

Позивач, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 20.02.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 50).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), розгляд документів, наданих позивачем, здійснювався за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 27.02.2024 № 90 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

ГУ ПФУ в Сумській області зазначено також, що позивач проживала і працювала в зоні посиленого радіологічного контролю 28 р. 08 міс. 06 днів, в т.ч. і станом на 01.01.1993, проживала (пропрацювала ) 6 років 08 міс. 06 днів. Документами підтверджено зниження пенсійного іку на 5 років ( 55 років). Необхідний страховий стаж відповідно до ст.. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 25 років.

Зазначено , що страховий стаж позивача становить 20 років 4 місяці 2 дні.

Також у рішенні про відмову у призначені пенсії зазначено, що відповідно до наданих документів до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. За наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" заявник матиме при досягнення 58 років, тобто з 23.10.2026 (а.с. 53).

Позивач не погодилася з рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 27.02.2024 № 90, вважає його протиправним, у зв`язку із чим звернулася до суду .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють, зокрема, у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на зниження пенсійного віку, якщо вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або працювали в зазначеній зоні з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986 незалежно від часу проживання в цей період.

Крім того, за кожні повні 3 роки проживання чи роботи в зазначеній зоні пенсійний вік додатково зменшується на один рік. Загальне зменшення пенсійного віку за таких умов не може перевищувати 5 років.

Як встановлено судом, ГУ ПФУ в Сумській області у рішенні від 27.02.2024 №90 зазначає, що позивач проживала і пропрацювала в зоні посиленого радіологічного контролю 28 років 08 місяців 06 днів, в тому числі станом на 01.01.1993р. проживала (пропрацювала) 6 років 08 місяців 06 днів. Документами підтверджене зниження пенсійного віку на 5 років (55 років). Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ - 25 років.

Позивач зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період з 07.08.1987 до 07.08.2003, а саме період догляду за сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки згідно з довідкою МСЕК серії КИО-І № 238637 від 07.08.2005 (а.с. 25) ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства (третя група).

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що період догляду за дитиною до 3-х років, а також періоди роботи позивача згідно записів у трудовій книжці відповідачем зараховано до страхового стажу позивача (а.с.55).

Стосовно не зарахування іншого спірного періоду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» (далі Закон № 1058-ІV), який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше 5 років.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-ІV, на яке посилається позивач в адміністративному позові, передбачено, що жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Таким чином зазначеною нормою також передбачено умова віку, до якого жінка повинна виховати дитину з інвалідністю. Так, передбачено, що це є «матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до досягнення зазначеного віку», а «зазначений вік» у пункті 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-ІV визначений «виховали їх до шестирічного віку».

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали дитину з інвалідністю до шестирічного віку. За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання саме до шестирічного віку дитини - інваліда з дитинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.05.2019 по справі №330/2181/16-а (2-а/330/36/2016) провадження № 11-1060апп18 також зробила висновок, що визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства є виховання до шестирічного віку дитини - інваліда з дитинства.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає застосуванню при розгляді цієї справі.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що п. 2.18 Порядку № 22-1 не суперечить положенням ст. 17 Закону № 1788-XII та ст. 26, абз. 4 п. 3 розд. VIII «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.

Для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, а також обов`язкова умова, як виховання такої дитини до шести років, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена ч. 6 ст. 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Матеріалами справи не підтверджується, що позивач взагалі подавала до територіального органу заяву про призначення пенсії відповідно ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як матери особи з інвалідністю з дитинства.

Посилання в адміністративному позові на те, що має право на врахування до страхового стажу всіх періодів догляду за дитиною-інвалідом та призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», судом не може бути визнано обґрунтованим та підставою для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Так, подана заява позивача стосувалася призначення пенсії взагалі відповідно до іншого закону, а саме відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", про що позивачем зазначено у заяві.

Крім того, позивачем взагалі не надано до територіального органу пенсійного фонду висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина позивачки ОСОБА_2 мав медичні показання для визнання його дитиною інвалідом з дитинства до досягнення ним шестирічного віку.

В переліку документів, наданих позивачем до заяви про призначення пенсії відсутні взагалі документи, крім свідоцтва про народження дитини, які стосуються наявності у сина позивачки інвалідності (а.с.149).

Суд зазначає, що встановлення у 18 років ОСОБА_2 , 1987р.н., вперше 07.08.2005 третьої групи інвалідності з 07.08.2005, причина інвалідності інвалід з дитинства, не може бути підставою для зарахування до страхового стажу спірного періоду.

Відповідно до розрахунку стажу позивачки (а.с.27) відповідачем спірний період з 07.08.1987 до 07.08.2003 зараховано.

Так, зараховано як період догляду за дитиною з 07.08.1987 до 06.08.1990 (до досягнення 3-х років), так і подальший період роботи позивача на посадах згідно записів трудової книжки. Такі розрахунки позивачем не оспорюються, відповідачем зараховано до стажу позивача.

Суд роз`яснює, що позивач не позбавлена права окремого звернення до відповідача із окремою заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як матери особи з інвалідністю з дитинства із наданням відповідних підтверджуючих доказів, а саме висновок лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Суд звертає увагу позивачки, що при вирішенні питання про наявність права на призначення виду пенсії враховується не тлумачення поняття «інваліда з дитинства», а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

В межах даної справи, докази того, що наявний висновок лікарсько-консультативної комісії, що дитина позивачки ОСОБА_2 мав медичні показання для визнання його дитиною інвалідом з дитинства до досягнення ним шестирічного віку, відсутні, позивачем не надано ні відповідачу, ні до матеріалів даної справи.

Як зазначено вище, позивач взагалі не надавала до відповідача документи, що стосуються дитини позивачки, а заява позивача розглядалася з питань наявності права на отримання пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Право на отримання позивачем пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач не заперечує, але зазначає про відсутність виключно страхового стажу позивача для призначення пенсії відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень при прийнятті спірного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

На підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 90 від 27.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити призначення пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом з 07.08.1987 по 07.08.2003 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета