Справа № 990/366/25
Суддя: Шевцова Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 990/366/25

провадження № 11-440заі25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Шевцової Н. В.,

суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.,

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 листопада 2025 року (судді Гімон М. М., Олендер І. Я., Ханова Р. Ф., Шишов О. О., Яковенко М. М.) у справі № 990/366/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

1. 01 серпня 2025 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), в якій позивачка просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС № 91/ас-25 від 12 червня 2025 року повністю;

- зобов`язати ВККС провести повторне кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного господарського суду ОСОБА_1 в межах другого етапу - «Дослідження досьє та проведення співбесіди» з дотриманням вимог закону в іншому складі колегії.

Рух справи у суді першої інстанції та короткий зміст рішення цього суду, яке оскаржується

2. Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачці десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій необхідно вказати поважні підстави для поновлення строку.

3. Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року поновлено строк звернення до суду з цим позовом та відкрито провадження у цій справі.

4. 03 листопада 2025 року на адресу Касаційного адміністративного суду від Комісії надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

5. На обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що оскаржуване рішення Комісії від 12 червня 2025 року було ухвалене у відкритому засіданні за участю позивачки та опубліковане на офіційному вебсайті Комісії 25 червня 2025 року, у зв`язку із чим, на думку відповідача, подання позову 01 серпня 2025 року свідчить про пропуск місячного строку звернення до суду, встановленого частиною восьмою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

6. Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.

7. Суд першої інстанції констатував, що днем, з якого позивачка дізналася про порушення її прав є саме 12 червня 2025 року, відповідно, звернення до суду з позовом 01 серпня 2025 року є таким, що здійснене з пропуском строку, встановленого частиною восьмою статті 122 КАС України.

Короткий зміст та обґрунтування апеляційної скарги

8. Позивачка не погодилася з таким судовим рішенням та звернулася до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

9. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення про залишення позову без розгляду.

10. Наголошує, що суд першої інстанції неправильно визначив момент початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та застосував формальний підхід до оцінки доводів щодо його поновлення.

11. Як вбачається з доводів позивачки, про факт визнання її такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді, вона дізналась 12 червня 2025 року з оголошеної Комісією резолютивної частини рішення. Водночас мотиви та підстави такого рішення їй відомі не були, оскільки обговорення відбувалося в закритому режимі, а мотивувальна частина не оголошувалась.

12. З оголошеної резолютивної частини їй був відомий лише сам факт негативного результату, що не давав можливості встановити, чи порушує рішення її права, зокрема право на доступ до професії судді.

13. Повний текст рішення, складений і підписаний Комісією, вона отримала 01 липня 2025 року. Лише після ознайомлення з його мотивувальною частиною їй стало відомо про конкретні порушення її прав, зокрема порушення презумпції невинуватості та права на доступ до професії судді.

14. Отже, про порушення своїх прав у розумінні частини другої статті 122 КАС України вона дізналась 01 липня 2025 року. Позовну заяву подано 01 серпня 2025 року, тобто в межах встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

15. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що навіть за умови можливості вважати, що про порушення свого права на доступ до професії судді вона дізналась 12 червня 2025 року, вона мала право звернутися до суду з клопотанням про поновлення строку звернення та визнання причин його пропуску поважними.

16. Зазначає, що у період з 12 червня по 01 липня 2025 року причини пропуску строку звернення до суду є поважними, оскільки вона не була обізнана з мотивами та аргументацією рішення. Реальну можливість належним чином підготуватися до захисту своїх прав вона отримала лише 01 липня 2025 року після ознайомлення з повним текстом рішення та усвідомлення характеру порушень, допущених відповідачем.

17. ОСОБА_1 обґрунтовує, що з огляду на те, що законодавець визначив для такої категорії справ місячний строк як достатній для підготовки та подання позову, вона використала саме цей строк з моменту, коли така підготовка стала можливою, та подала позов 01 серпня 2025 року. Одночасно вона просила суд поновити строк звернення до суду з підстав отримання копії рішення 01 липня 2025 року.

18. Зауважує позивачка і на тому, що суд першої інстанції визначив датою початку перебігу строку звернення до адміністративного суду 12 червня 2025 року, водночас вказав, що вона мала ознайомитися з повним текстом рішення 25 червня 2025 року, у день його оприлюднення на вебсайті ВККС. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що строк звернення до суду сплив 12 липня 2025 року, фактично зменшивши передбачений законом місячний строк до приблизно двох тижнів.

19. Такі висновки є помилковими, оскільки процедура складення, оформлення, підписання та оприлюднення рішення Комісії може тривати 15 робочих днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини. Таким чином, оскаржуване рішення ВККС мало бути оформленим, підписаним та оприлюдненим до 03 липня 2025 року.

20. До спливу цього строку, а саме 23 червня 2025 року, позивачка звернулась до Комісії із заявою про надання копії рішення та отримала її 01 липня 2025 року, також у межах зазначеного строку.

21. Таким чином, позивачка наводить доводи про те, що її звернення до Комісії відбулося в період, коли оскаржуване рішення ще не було належним чином оформлене та оприлюднене, що не може свідчити про пасивну поведінку. Навпаки, це підтверджує її добросовісні дії, спрямовані на своєчасне ознайомлення з рішенням та реалізацію права на судовий захист.

Позиція інших учасників справи щодо апеляційної скарги

22. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому не погодився з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, тому просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

23. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначив, що за змістом інформації, наданої Комісією (витяг з адміністративної панелі офіційного вебсайту Комісії), повний текст рішення Комісії № 91/ас-25 від 12 червня 2025 року (за виключенням інформації, що не підлягає оприлюдненню) опубліковано на офіційному вебсайті Комісії 25 червня 2025 року.

24. Відповідач посилається на висновок суду першої інстанції про те, що з дати оприлюднення рішення на вебсайті Комісії позивачка мала можливість ознайомитися з його мотивами та висновками, прийнятими за результатами кваліфікаційного оцінювання, а сам факт публікації рішення, на думку суду, передбачає достатній ступінь імовірності обізнаності особи з його змістом, якщо не наведено інших переконливих доводів.

25. З 25 червня 2025 року позивачка мала можливість ознайомитися з мотивами рішення, сформулювати правову позицію та звернутися до суду. Водночас строк звернення до суду спливав 12 липня 2025 року, а подання позову 01 серпня 2025 року відбулося з пропуском установленого строку, який, на думку суду, не був належним чином обґрунтований поважними причинами.

26. Відповідач посилається на те, що суд першої інстанції виснував про відсутність доказів вчинення позивачкою активних дій, пов`язаних із підготовкою позову після спливу строку звернення до суду, а єдиною причиною пропуску строку було помилкове обчислення його початку з дати отримання паперової копії рішення 01 липня 2025 року, що не може вважатися поважною причиною, оскільки не пов`язане з об`єктивними перешкодами для своєчасного звернення до суду.

Рух апеляційної скарги

27. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 грудня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року, а ухвалою від 11 грудня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) за наявними у справі матеріалами на 12 лютого 2026 року.

Позиція Великої Палати Верховного Суду

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

28. Велика Палата Верховного Суду дослідила наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї доводи, перевірила матеріали справи, переглянула оскаржуване судове рішення і дійшла висновку про таке.

29. Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

30. У статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

31. Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

32. Так, відповідно до частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

33. Згідно із частиною восьмою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, ВККС України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) встановлюється місячний строк.

34. Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

35. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається із часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

36. Установлення законом строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

37. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

38. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

39. З аналізу зазначених вище законодавчих норм убачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, ВККС під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

40. Процесуальний закон (стаття 121 КАС України) передбачає можливість поновлення строку звернення до адміністративного суду у разі, якщо цей строк було пропущено з поважних причин.

41. Частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

42. Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Тобто поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

43. У разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

44. Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави виснувати про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Щоб переконатись, що особа могла і повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод, інтересів), суд повинен установити обставини, які б беззаперечно свідчили, що обізнаність особи була ймовірною, а ступінь ймовірності був високим і достатнім для висновку, що строк звернення до суду особа пропустила з поважних причин.

45. Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

46. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

47. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

48. ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

49. У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційних повноважень судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (параграф 41).

50. У своїй практиці ЄСПЛ сформував підхід, відповідно до якого встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинне застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи [справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші].

51. Як убачається з матеріалів справи, Касаційний адміністративний суд ухвалою від 05 серпня 2025 року залишив позовну заяву без руху, мотивуючи це тим, що позивачка була присутня на засіданні Комісії 12 червня 2025 року під час проведення співбесіди та ухвалення оскаржуваного рішення, однак, звертаючись до суду з позовом 01 серпня 2025 року, заяви про поновлення строку звернення до суду не подала.

52. На виконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк позивачка звернулась до Касаційного адміністративного суду зі заявою, в якій просила поновити строк звернення до суду з цим позовом.

53. Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви, ОСОБА_1 покликалася на те, що 12 червня 2025 року була присутня в режимі відеоконференції на засіданні Комісії під час оголошення вступної і резолютивної частин оскаржуваного рішення. Оскільки законодавство визначає десятиденний строк для складення повного тексту такого рішення, вона 23 червня 2025 року звернулася до Комісії з відповідною заявою і отримала повний текст оскаржуваного рішення 01 липня 2025 року. Звертає увагу, що про зміст, мотиви, аргументацію та підписантів їй стало відомо лише 01 липня 2025 року, а тому просить визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду з цим позовом.

54. Ухвалою від 19 серпня 2025 року Касаційний адміністративний суд поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду із цим позовом, визнавши, що станом на дату відкриття провадження у справі наведені позивачкою причини (дата отримання рішення) є достатніми для поновлення строку звернення до суду із цим позовом як такого, що пропущений з поважних причин. Цією ж ухвалою Касаційний адміністративний суд відкрив провадження у справі.

55. 03 листопада 2025 року на адресу суду першої інстанції від Комісії надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

56. На обґрунтування вимог клопотання відповідач зазначив, що предметом позову є рішення Комісії від 12 червня 2025 року, яке було ухвалено у відкритому засіданні, на якому була присутня позивачка. Оскаржуване рішення також було опубліковано на офіційному вебсайті Комісії 25 червня 2025 року, що підтверджується витягом з адміністративної панелі цього вебсайту.

57. Покликаючись на вказані обставини, відповідач доводив, що, подавши позов 01 серпня 2025 року, ОСОБА_1 пропустила передбачений частиною восьмою статті 122 КАС України місячний строк.

58. 12 листопада 2025 року від позивачки через підсистему «Електронний суд» надійшло заперечення на заявлене Комісією клопотання.

59. На її переконання, відповідач не опублікував на своєму сайті належним чином оформлене оскаржуване рішення, оскільки до моменту проставлення підписів на рішенні воно ще вважається проєктом. Відповідно, доводи про можливість ознайомлення зі змістом рішення вже 25 червня 2025 року не відповідають дійсності. До того ж надана відповідачем копія роздруківки витягу з адміністративної панелі вебсайту є неналежним і недопустимим доказом, оскільки з неї неможливо встановити, звідки взято надану в копії інформацію: з якої конкретно панелі чи програми. Також вказаний документ не містить жодної інформації про шлях публікації документа та його адресу, найменування вебсайту.

60. Позивачка звертала увагу й на те, що копія не завірена належним чином, зокрема відсутня дата завірення такої копії, а повноваження особи, яка завірила таку копію не підтверджуються даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У зв`язку з наведеним позивачка, аналогічно до її попередніх доводів, наполягала, що датою, коли вона ознайомилась із повним текстом рішення, є 01 липня 2025 року, а тому позовну заяву подано в межах місячного строку звернення до суду.

61. 12 листопада 2025 року ухвалою Касаційного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

62. Залишаючи адміністративний позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції констатував, що днем, коли позивачка дізналася про порушення її прав, є саме 12 червня 2025 року, відповідно, звернення до суду з позовом 01 серпня 2025 року є таким, що здійснене з пропуском строку, встановленого частиною восьмою статті 122 КАС України.

63. Касаційний адміністративний суд зазначив, що з 25 червня 2025 року позивачка поза розумним сумнівом мала можливість ознайомитися з мотивами, сформулювати свою правову позицію і звернутися до суду з позовом.

64. З урахуванням того, що строк звернення до суду в цій справі спливав 12 липня 2025 року, позивачка мала змогу звернутися до суду в межах встановленого строку, або ж із незначним пропуском строку, який суд міг би поновити за наявності поважних причин.

65. Велика Палата Верховного Суду не погоджується із цим висновком Касаційного адміністративного суду з огляду на таке.

66. Відповідно до частин першої та п`ятої статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. Порядок роботи ВККС визначається цим Законом. Процедурні питання діяльності Комісії відповідно до цього Закону визначаються Регламентом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

67. Регламент Вищої кваліфікаційної комісії суддів України затверджено рішенням Комісії 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (в редакції рішення ВККС 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23; далі також - Регламент).

68. Відповідно до пункту 105 Регламенту рішення Комісії, її палат та колегій викладаються у письмовій формі. Рішення складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

69. Пунктом 195 Регламенту передбачено, що рішення Комісії за результатами засідань Комісії оприлюднюються на вебсайті Комісії не пізніше п`яти робочих днів після складання їх повного тексту та підписання членами Комісії.

70. Так, предметом оскарження в межах заявленого позову є рішення ВККС № 91/ас-25 від 12 червня 2025 року, яким Комісія, зокрема, визнала ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді.

71. Вступна та резолютивна частини вказаного рішення були проголошені на засіданні ВККС 12 червня 2025 року, яке проводилося відкрито за участю позивачки.

72. За змістом інформації, наданої ВККС (витяг з адміністративної панелі офіційного вебсайту Комісії), повний текст рішення ВККС № 91/ас-25 від 12 червня 2025 року (за виключенням інформації, що не підлягає оприлюдненню) опубліковано на офіційному вебсайті Комісії 25 червня 2025 року.

73. Відповідно, з моменту розміщення на офіційному вебсайті ВККС оскаржуваного рішення позивачка мала можливість ознайомитися з висновками, прийнятими Комісією за результатами її кваліфікаційного оцінювання.

74. Основним аргументом, який покладено в основу підстав пропуску строку звернення до суду із цим адміністративним позовом, зазначено факт обізнаності позивачки з мотивами прийняття оскаржуваного рішення.

75. Надаючи оцінку таким посиланням позивачки, Велика Палата Верховного Суду вказує, що в питаннях застосування інституту строків в адміністративному процесі потрібно враховувати:

- момент настання події, з якої має починатися відлік процесуального строку оскарження її протиправності;

- правничу ситуацію, яка б дозволяла з`ясувати, чи знала особа, право якої порушене, або мала б знати (дізнатися) про ухвалення, зокрема, певного рішення, яке спонукає до активних дій, до поведінки, націленої на своєчасний вибір форми та способу виправлення й усунення шкідливої дії цього рішення, але свідомо нічого не робить або сподівається на виправлення помилки тим, хто її допустив;

- умови, за яких мають вчиняються активні дії, спрямовані на реалізацію права на оскарження дій, бездіяльності чи рішення того, хто діями, бездіяльністю чи певним рішенням порушив права, свободи чи зачепив інтереси особи, яка про це стверджує; крім того, особа повинна своєчасно звернутися за захистом порушеного права.

76. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що можливість учасника справи реалізувати своє право на подання позову / заяви має корелювати з обізнаністю цієї особи з мотивами прийняття відповідного рішення. Обізнаність з правовими підставами та мотивами прийняття рішення зумовлює виникнення в особи інтересу у зверненні до суду щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів у разі виявлення їх порушення та надалі дає змогу підготувати аргументовану позовну заяву.

77. Не заперечуючи висновку суду першої інстанції про те, що з моменту розміщення оскаржуваного рішення на офіційному вебсайті ВККС позивачка мала можливість ознайомитися з його змістом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що об`єктивна можливість встановити факт порушення її прав виникла лише після отримання повного тексту рішення, а саме 01 липня 2025 року, оскільки в день його ухвалення позивачка була ознайомлена лише з вступною та резолютивною частинами, без відома мотивів, покладених в основу рішення, що унеможливлювало його оскарження.

78. Крім того, відповідно до пункту 107 Регламенту копія рішення Комісії надається особі, стосовно якої його ухвалено, за відповідним зверненням такої особи.

79. Водночас позивачка звернулася до Комісії з відповідною заявою у межах строку, визначеного Регламентом для складення та оприлюднення рішення, у період, коли оскаржуване рішення ще не було оприлюднене на вебсайті відповідача, що не свідчить про її пасивну поведінку щодо реалізації процесуальних прав, а, навпаки, підтверджує прагнення своєчасно ознайомитися з оскаржуваним рішенням Комісії.

80. Отже, за встановленими обставинами у цій справі, оскільки 12 червня 2025 року оголошено вступну та резолютивну частину спірного рішення ВККС, то строк на оскарження цього рішення становить до 12 липня 2025 року. При цьому, звернувшись 23 червня 2025 року до Комісії у межах строку оскарження рішення, позивачка мала правомірні очікування бути ознайомленою з мотивами прийняття такого рішення та, отримавши його 01 липня 2025 року, тобто поза межами такого строку, цілком логічно сподівалась на поновлення строку звернення до суду. Незважаючи на те, що повний текст рішення було оприлюднено на вебсайті Комісії 25 червня 2025 року, враховуючи, що позивачка вчиняла активні дії для можливості оскарження рішення в межах строку, Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявні достатні підстави для поновлення строку на звернення до суду відповідно до статті 121 КАС України, що залишилося поза увагою суду першої інстанції та не враховано ним при розгляді клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

81. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм процесуального права дійшов хибного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки, звертаючись з адміністративним позовом 01 серпня 2025 року, позивачка мала обґрунтовані очікування щодо поновлення строку звернення до суду, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання Комісії про залишення адміністративного позову без розгляду слід було відмовити, а суд першої інстанції мав перейти до розгляду справи по суті.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, оскаржувана ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до цього ж суду.

Керуючись статтями 292, 312, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 990/366/25 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Шевцова

Судді:О. О. Банасько О. В. Білоконь О. Л. Булейко О. А. Губська А. А. Ємець Л. Ю. Кишакевич В. В. Король С. І. КравченкоО. В. Кривенда М. В. Мазур С. Ю. Мартєв Н. С. Стефанів Т. Г. Стрелець І. В. Ткач В. Ю. Уркевич