Справа № 826/15328/18
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 826/15328/18

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Геозахист" до Головного управління ДПС у м. Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Геозахист" (далі - позивач), звернулось в суд з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення -рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19.06.2018 № та №.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки викладені в Акті перевірки є необґрунтованими та суперечать нормам чинного законодавства, а дії контролюючого органу щодо винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, позивач вказував, що в Акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичайність цін за спірними операціям, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Позивач вважає, що не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

2. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень не вбачає.

Також, як зазначив відповідач у відзиві, проведеною перевіркою не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ТОВ "Геозахист" та контрагентом - постачальником. Перевіркою встановлено документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій.

Представник відповідача також вказував, що за операціями поставки товару оформлювались первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування сум податкового кредиту, наслідком чого є отримання ТОВ "Геозахист" необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ, а тому прийняті податкові повідомлення-рішення є правомірними, а тому позов задоволенню не підлягає.

3. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що доводи відповідача є неправомірними та належним чином необґрунтованими.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2018 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Геозахист" - відмовлено повністю.

3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 у справі №826/15328/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОЗАХИСТ" - залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року - без змін

4. Постановою Верховного Суду від 31.01.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 скасовано, а справу №826/15328/18 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 прийнято справу до провадження.

6. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2020 замінено відповідача - Головне управління ДФС у м. Києва (ідентифікаційний код 39439980), на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267).

7. На виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-ІХ та відповідно Порядку передачі судових справ нерозглянутих Окружним адміністративним судом м. Києва, затвердженого наказом ДСА України від 16.09.2024 №399 до Чернівецького окружного адміністративного суду скерована дана адміністративна справа.

8. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.03.2025, адміністративну справу передано на розгляд головуючому судді Боднарюку О.В.

9. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.03.2025 прийнято до свого провадження адміністративну справу та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

10. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду замінено відповідача в адміністративній справі №826/15328/18 у порядку процесуального правонаступництва на Головне управління ДПС у м. Києві (код ВП: 44116011).

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. ТОВ "Геозахист" взяте на облік в контролюючих органах 05.04.2011 року за №99284, станом на день підписання акта перевірки перебувало на обліку в ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві.

2. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що контролюючим органом 15.05.2018 року №22294/10/26-15-14-04-03-12 на податкову адресу Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Геозахист" (02132, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, буд. 26-Ж. кв.25) засобами поштового зв`язку направлено лист "Про надання інформації", копію наказу ГУ ДФС у м. Києві від 11.05.2018 року №8324 та повідомлення від 15.05.2018 року №22293/10/26-15-14-04-03-12 в яких повідомлено, що 18.05.2018 року буде проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ "Геозахист" по взаємовідносинам із контрагентом ТОВ "Канремторг" за жовтень 2015 року.

3. Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 11.05.2018 року №8324 відповідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4, п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Геозахист" () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Канремторг" () за жовтень 2015 року.

4. За результатами проведеної перевірки ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 31.05.2018 року №540/26-15-14-04-03/37594046 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Геозахист" () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Канремторг" () за жовтень 2015 року.

5. Згідно висновків, викладених в акті від 31.05.2018 року №540/26-15-14-04-03/37594046, перевіркою встановлено порушення, а саме:

- п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість, в періоді, що перевірявся на загальну суму 135 272 грн., в тому числі за жовтень 2015 року у сумі 135 272 грн.;

-п.44.1, п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, не надано документи до перевірки.

6. Не погоджуючись із висновками акту від 31.05.2018 року №540/26-15-14-04-03/37594046 позивачем подано заперечення на зазначений акт від 05.06.2018 року вих.№10, до яких додавалися наступні документи: копія видаткової накладної №182 від 18.10.2015, копія видаткової накладної №326 від 26.10.2015, копія видаткової накладної №335 від 28.10.2015, копія договору №01/09/2015 від 25.09.2015, копія Акту перевірки.

7. За результатом розгляду заперечень позивача, листом від 14.06.2018 року № 27452/10/26-15-14-04-03-12 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило, що висновки акту перевірки від 31.05.2018 року №540/26-15-14-04-03/37594046 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Геозахист" () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Канремторг" () за жовтень 2015 року" - залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

8. На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 19.06.2018 форма "Р", згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 169 090,00 грн., зокрема за податковим зобов`язаннями - 135 272,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 33818,00 грн.

- № від 19.06.2018 форми "Ш", згідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції на загальну суму - 510,00 грн.

9. За наслідками процедури адміністративного оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень від 19.06.2018 року №, № Державною фіскальною службою України прийнято рішення про результати розгляду скарги від 10.08.2018 року №26238/6/99-99-11-01-01-25, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

10. Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

2. Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.2 статті198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

У відповідності до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу.

При цьому, в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

3. З аналізу наведених правових норм, вбачається, що необхідною умовою для правомірності формування податкового кредиту є фактичне здійснення господарської операції платником податків.

У свою чергу, фактичне здійснення господарської операції платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами, які складені відповідно до виду господарської операції на підтвердження її реального здійснення.

4. Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов`язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку, а також, відповідно, для цілей формування відповідних сум податкових вигод.

При цьому, відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 44.1 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.3 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 44.6 Податкового кодексу України, зокрема, передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності (абзац 2 пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України).

5. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

6. В свою чергу, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового обліку настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власної господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - властивостей придбаних товарів (послуг), умов перевезення, зберігання тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи з урахуванням специфіки предмету та умов укладених правочинів.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму прибутку чи податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.12.2023 № 540/4247/21.

7. Надаючи оцінку наведеним доводам та аргументам сторін крізь призму викладених норм законодавства, суд зазначає наступне.

Згідно наказу відповідача від 11.05.2018 року №8324 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Канремторг" за жовтень 2015 року, внаслідок чого складено акт від 31.05.2018 року №540/26-15-14-04-03/37594046, в якому зазначено встановлені наступні порушення, а саме:

- п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість, в періоді, що перевірявся на загальну суму 135 272 грн., в тому числі за жовтень 2015 року у сумі 135 272 грн.;

- п.44.1, п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, не надано документи до перевірки.

При цьому, ненадання платником до перевірки документів підтверджується складеним актом від 24.05.2018 №890/26-15-14-04-03.

На підставі виявлених порушень податкового законодавства, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19.06.2018 № (у зв`язку із заниженням податку на додану вартість внаслідок не підтвердження реальності господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ "Канремторг" за жовтень 2015 року) та № (у зв`язку із не наданням контролюючому органу документів, що стосуються предмету перевірки).

8. Як зазначалося судом, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 в адміністративній справі №826/15328/18, що залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019, відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Геозахист" щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19.06.2018 № та №.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди погодилися із доводами відповідача про те, що податкові накладні, зареєстровані ТОВ «Канремторг» на адресу ТОВ «Геозахист», не мають юридичної сили первинних документів та вказали, що позивачем ні під час проведення перевірки, ні до моменту прийняття контролюючим органом рішення не було надано первинних документів на підтвердження здійснення господарських операцій, що, в свою чергу, позбавило можливості контролюючий орган повноцінно провести перевірку та безпосередньо стало підставою для висновків про формальний характер господарських операцій.

9. Водночас, постановою Верховного Суду від 31.01.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 скасовано, а справу №826/15328/18 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У постанові від 31.01.2020 колегія суддів Верховного Суду зазначила, що судді попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що позивач після закінчення перевірки та до прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень разом із запереченнями на акт перевірки надавав документи, не надані власне під час перевірки (договір, видаткові накладні), а тому такі дії суб`єкта господарювання мали б отримати правову оцінку з урахуванням всіх доказів у сукупності.

Таким чином, під час нового розгляду даної справи суду необхідно надати правову оцінку документам (договору, видаткових накладним), які долучалися позивачем до заперечень на акт перевірки з метою реальності підтвердження господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «Канремторг» у жовтні 2015 року.

10. Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 19.06.2018 №№ на суму 510,00 грн суд зазначає, що вказане рішення контролюючого органу винесено у зв`язку із ненаданням позивачем до перевірки документів, що стосуються предмету перевірки.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем подавалися заперечення від 05.06.2018 року вих.№10 на акт перевірки від 31.05.2018 року №540/26-15-14-04-03/37594046, до яких додавалися наступні документи: копія видаткової накладної №182 від 18.10.2015, копія видаткової накладної №326 від 26.10.2015, копія видаткової накладної №335 від 28.10.2015, копія договору №01/09/2015 від 25.09.2015.

Вказані вище документи долучалися позивачем до заперечень на акт перевірки з метою підтвердження реальності проведення господарських операцій з ТОВ "Канремторг" за жовтень 2015 року.

11. Таким чином, на переконання суду, оскільки позивач після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надав документи, що, на його думку, підтверджують показники, відображені у податковій звітності, не надані ним під час перевірки, то такі документи повинні були враховуватися контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Наведене узгоджується із положеннями пунктів 44.6 та 44.7 статті 44 Податкового кодексу України та вказує про виконання позивачем обов`язку щодо надання податковому органу (до моменту прийняття рішення за результатами перевірки) документів на підтвердження показників, відображених у податковій звітності по предмету перевірки, що фактично унеможливлює притягнення його до відповідальності згідно абзацу 2 пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України.

Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19.06.2018 №№ на суму 510,00 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

12. Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 19.06.2018 № на загальну суму 169 090,00 грн суд зазначає, що вказане рішення контролюючого органу винесено у зв`язку із заниженням позивачем податку на додану вартість, в періоді, що перевірявся, оскільки не підтверджено реальність проведення господарських операцій з ТОВ "Канремторг" за жовтень 2015 року, на підставі яких формувалися та подавалися на реєстрацію податкові накладні до ЄРПН з метою формування податкового кредиту.

Реальність проведення господарських операцій з ТОВ "Канремторг" у жовтні 2015 року позивач підтверджує згаданими копіями видаткових накладних №182 від 18.10.2015 на загальну суму 267 545.62 грн, №326 від 26.10.2015 на загальну суму 316 049.60 грн, №335 від 28.10.2015 на загальну суму 228 035,47 грн та копією договору №01/09/2015 від 25.09.2015 на постачання товарів (будівельних матеріалів).

Також на підтвердження реальності здійснення господарських операцій суду додатково надано рахунки на оплату товару №182 від 18.10.2015 на загальну суму 267 545.62 грн, №326 від 26.10.2015 на загальну суму 316 049.60 грн, №335 від 28.10.2015 на загальну суму 228 035,47 грн, виставлені позивачу контрагентом ТОВ "Канремторг", а також платіжні доручення щодо сплати коштів на рахунки ТОВ "Канремторг".

13. Крім того, з метою спростування висновків відповідача щодо фіктивності проведення господарських операцій з ТОВ "Канремторг" по придбанню товарів, позивач надав суду докази їх використання у власній господарській діяльності шляхом подальшої реалізації іншим суб`єктам господарювання, а саме: ТОВ «Вайра», ТОВ «Вертикаль», ТОВ «Укрмонолітмонтаж», ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод», ПП «Політех» та ФОП ОСОБА_1 .

Реалізація відповідних товарів зазначеним суб`єктам господарювання підтверджується відповідними договорами, рахунками на оплату товару, видатковими накладними, податковими накладними, що стосуються конкретних поставок товару.

14. Отже, проаналізувавши викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач належним чином підтвердив реальність проведення господарських операцій з ТОВ "Канремторг" по постачанню товару (будівельних матеріалів), оскільки ним надано як докази придбання товарів, так і докази їх подальшого використання у господарській діяльності шляхом подальшої реалізації на адресу інших контрагентів, з якими у позивача були наявні договірні відносини на поставку товару.

15. Крім того, у акті перевірки посадовою особою зазначено про ухвалу Печерського районного м. Києва по справі №757/14321/16-к, з якої вбачається, що у провадженні слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001814 від 12.03.2016, за ознаками складу кримінальних порушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України, де вказано, що у період з 2014 по 2016 рік невстановлені особи, з метою прикриття незаконної діяльності, зареєстрували на ім`я підставних осіб суб`єкти підприємницької діяльності в тому числі ТОВ "Канремторг" після державної реєстрації якого у відповідних державних органах влади, невстановлені слідством особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, використовуючи підроблені реєстраційні, статутні документи, печатки та банківські рахунки зазначених СГД, з метою прикриття незаконної діяльності для здійснення формування фіктивних валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам реального сектору економіки, підроблюючи при цьому фінансово-господарську документацію.

Також у акті зазначено про наявність кримінальних проваджень за ч. 2 ст. 364, ч.5 ст. 27, ч. ст. 205 КК України щодо інших суб`єктів господарювання (ТОВ «Намбер Ван Україна» та ТОВ «Ніка Ейр»), які реєстрували податкові накладні на адресу ТОВ "Канремторг" у зв`язку із поставкою товару за певною номенклатурою. Водночас, контролюючим органом не встановлено реєстрацію податкових накладних вказаними контрагентами-постачальниками на адресу ТОВ «Намбер Ван Україна» та ТОВ «Ніка Ейр» за такою ж номенклатурою товару.

З урахуванням інформації, яка наведена вище, контролюючий орган у акті дійшов висновку, що перевіркою не підтверджено факт продажу товарів ТОВ "Канремторг" на адресу позивача, а зазначені господарські операції фактично не відбулися.

16. В контексті викладеного суд зазначає, що сам факт порушення кримінального провадження без наявності обвинувального вироку суду відносно посадових осіб суб`єкта господарювання не є підставою для визнання операцій нереальними. Наявність кримінального провадження не є належним підтвердженням протиправності дій платників податків та/або доказом нереальності здійснення господарських операцій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 по справі № 160/3364/19 вказано, що «…з урахуванням підходів ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», «Булвес АД проти Болгарії», «Інтерсплав проти України», платник податків не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також неодноразово висловлював позицію, що відповідальність має індивідуальний характер і платник податків не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб (постанови від 04 червня 2020 року у справі № 340/422/19, від 10 липня 2020 року у справі № 120/4723/18-а, від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 820/1379/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 826/16705/17, від 20 жовтня 2020 року у справі № 806/705/15 тощо).

Отже, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Тому невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та / або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків. Ця правова позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі № 809/2918/13-а.

У практиці, зокрема, адміністративного судочинства застосовується загальний принцип in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

Норми про застосування правила про пріоритет норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням закріплені, зокрема, у частині сьомій статті 4 Закону України від 05 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якої у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання.

Наведеному принципу не відповідає ситуація, коли у вироку в межах кримінального провадження щодо директора ймовірно фіктивного підприємства суд, практично не досліджуючи господарську діяльність цього підприємства (оскільки склад злочину закінчується в момент придбання / перереєстрації фіктивного підприємства), робить висновки про те, що підприємство було створено з метою прикриття незаконної діяльності, ніколи не здійснювало жодної господарської діяльності, усі його господарські операції з контрагентами є фіктивними тощо.

На практиці створювалися свого роду «преюдиції» невизнання податкових наслідків операцій з підприємствами з ознаками фіктивності, що створювало тиск на сумлінних платників податків. Нерідко податкові органи, окрім факту наявності кримінальної відповідальності, використовували вироки та матеріали досудового розслідування як докази при притягненні до відповідальності за порушення норм податкового законодавства, коли директор чи формальний власник залучалися до відповідальності з формально незначною сумою штрафу. Отже, факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, якщо іншими наданими доказами рух товару і зміни в активах / зобов`язаннях платника податків підтверджуються. Як наслідок, існує нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення та здійснювати комплексне дослідження всіх складових господарських операцій з урахуванням обставин, установлених у вироках, які набрали законної сили.

Норми матеріального права не можуть пов`язувати визнання ознак фіктивності юридичної особи з обов`язковою наявністю вироку щодо осіб, які вчинили фіктивне підприємництво. Матеріали кримінального провадження стосовно посадових осіб підприємств-контрагентів не є належними та допустимими доказами безтоварності операцій, якщо таким матеріалам не надана правова оцінка компетентним судом, що знаходить своє вираження, наприклад, у формі вироку у відповідному кримінальному провадженні……

….Велика Палата Верховного Суду відхиляє твердження відповідача, викладені в додаткових поясненнях до касаційної скарги, про те, що засудження посадової особи підприємства за статтею 205 КК України (переважно директора контрагента) свідчить про фактичну відсутність у такої юридичної особи цивільної дієздатності, тобто одного з обов`язкових критеріїв визнання юридичної особи учасником податкових правовідносин, з огляду на те, що в податкових правовідносинах виникнення прав та обов`язків пов`язане насамперед зі спеціальним статусом платника податків, а не із загальною цивільно-правовою дієздатністю юридичної особи. За наявності статусу платника податків суб`єкт господарювання має підстави для складення первинних та інших документів, які повинні братися до уваги при підтвердженні даних податкового обліку…..

….Отже, вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності….»

17. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій між платником податку та його контрагентом, тільки якщо він містить посилання саме на ці операції. Визнання вироком суду у кримінальному провадженні підприємства фіктивним не обов`язково означає, що всі його операції з усіма контрагентами були фіктивними за весь період його діяльності.

Водночас, у межах даної справи суд наголошує, що у акті перевірки взагалі відсутні будь-які посилання контролюючого органу на вирок суду за статтею 205 КК України щодо посадових осіб позивача, ТОВ "Канремторг", а також його контрагентів.

За наведених мотивів, суд відхиляє висновки відповідача в частині того, що наявність зазначених кримінальних провадження відносно ТОВ "Канремторг" та його контрагентів підтверджує нереальність проведення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Канремторг" у жовтні 2015 року.

18. Крім того, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

У висновках Верховного Суду, зокрема, в постановах від 23.12.2020 у справі №815/6018/16, від 23.12.2020 у справі № 813/45/14, від 10.12.2020 у справі № 826/15975/14 зазначається про неможливість похідної відповідальності платника за наслідками порушення податкового законодавства його контрагентом на підставі службової інформації податкового органу, яка є недопустимим джерелом доказу.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що платник податку не має обов`язку щодо контролю податкової дисциплінованості свого контрагента і не може відповідати за порушення таким контрагентом податкового законодавства, про що вказано у постановах від 21.01.2021 у справі №806/417/15, від 21.01.2021 у справі № 820/11465/15, від 21.01.2021 у справі №826/4938/17.

19. Отже, беручи до уваги викладене в сукупності, суд приходить до висновку, що позивач належним чином підтвердив реальність проведення господарських операцій у жовтні 2015 року по постачанню товарів з ТОВ "Канремторг", в той час як висновки контролюючого органу щодо фіктивності вказаних господарських операцій, викладені у акті перевірки, що фактично ґрунтуються на службовій інформації стосовно інших суб`єктах господарювання, не знайшли свого підтвердження за результатами судового розгляду справи.

При цьому, вказаний висновок суду щодо реального факту виконання господарських операцій з постачанню товару позивачу його контрагентом (ТОВ "Канремторг") підтверджується із урахуванням всіх доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, а не окремими доказами.

20. Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19.06.2018 № також є протиправним та підлягає скасуванню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Зважаючи на задоволення позовних вимог, сплачені позивачем всі судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 11454,00 грн (2544,00 грн згідно квитанції №4060462 від 17.09.2018 за звернення з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва; 3820,00 грн згідно квитанції №ПН1827110 від 22.08.2019 за звернення з апеляційною скаргою до Шостого апеляційного адміністративного суду; 5090,00 грн згідно квитанції №5069860 від 11.11.2019 за звернення з касаційною скаргою до Верховного Суду) підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

3. У матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, передбачених частиною 3 статті 132 КАС України.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Геозахист" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення від 19.06.2018 № та від 19.06.2018 №.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Геозахист" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судові витрати - судовий збір в загальній сумі 11454,00 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду"" рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Геозахист" (вул. Дніповська набережна 26-Ж офіс 25, м. Київ 132, 02132, );

Відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ).

Суддя О.В. Боднарюк