Справа № 140/2061/25
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 140/2061/25 пров. № А/857/27183/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.,

Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року (головуючий суддя Димарчук Т.М.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Луцьк, у справі №140/2061/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

03 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо не зарахування періоду роботи у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з січня 2020 року по жовтень 2024 року до страхового стажу для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком період роботи з січня 2020 року по жовтень 2024 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» та здійснити перерахунок пенсії за віком з 05.11.2024.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу необхідно зарахувати до загального страхового стажу період роботи у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з січня 2020 року по жовтень 2024 року, оскільки несплата страхувальником страхових внесків не повинна порушувати право позивача на соціальний захист.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року скасувати та в позові відмовити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що правомірно відмовило позивачу у перерахунку пенсії, оскільки за період роботи у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з січня 2020 року по жовтень 2024 року відсутня сплата страхових внесків в даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФ України у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20.01.2014, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.

05.11.2024 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням періоду роботи у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» (а.с.37 зворот).

Листом від 26.11.2024 №15630-14750/Н-02/8-0300/24 ГУ ПФ України у Волинській області повідомило позивачу про відмову у зарахуванні періоду роботи з липня 2020 року по вересень 2024 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» до страхового стажу позивача.

У листі зазначено, що за документами електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 на даний час становить 36 років 03 місяці 27 днів (коефіцієнт страхового стажу - 0,36250).

Для визначення розміру пенсії було враховано середньомісячний заробіток 6502,78 грн, який обчислено із застосуванням середньої заробітної плати по Україні 7994,47 грн (індивідуальний коефіцієнт заробітку 0,81341). Враховуючи персональні дані щодо страхового стажу та заробітку розмір пенсії за віком складає 2980,00 грн, з них: 2357,26 грн - розмір пенсії за віком (6502,78 грн х 0,36250); 64,44 грн - доплата за 6 років понаднормативного стажу (1074 грн х 6%); 558,30 грн - доплата особам, яким не виповнилось 70 років.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5 за період роботи з липня 2020 року по вересень 2024 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» відсутні відомості про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зарахування згаданого періоду можливе за умови сплати страхових внесків (а.с.7).

Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо відмови у зарахуванні спірного періоду її роботи до страхового стажу та перерахунку пенсії, звернулася до суду з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 28.12.2007 року (далі - Закон № 1058-VI).

Частиною 1 статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з ч. 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частинами 1, 2, 3, 4 статті 24 Закону №1058-VI передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004, а тому періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

До 01.01.2014 порядок та умови обчислення стажу роботи, який дає право на пенсію, визначалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до ст.62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону № 1788-ХІІ, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), у відповідності п.1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Однак, дія цього порядку поширюється на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

Як видно з матеріалів справи, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 01.08.1988, позивач з 01.08.1988 прийнята учнем машиніста перекиду на Шахта №2 «Нововолинська» (наказ №87/0к від 01.08.1988); з 03.10.1988 переведена перекидчиком 2 розряду (наказ №122 від 06.10.1988); 11.05.1999 переведена учнем постачальника кріпильних матеріалів у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» (правонаступник Шахта №2 «Нововолинська») (наказ №31 від 11.05.1999); 12.11.2007 звільнений з ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» за власним бажанням (наказ від 12.11.2007); 20.11.2007 прийнята постачальником кріпильних матеріалів у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» (наказ №156 від 21.11.2007) де працює по даний час (а.с.19-19 зворот).

З довідки про доходи ОСОБА_1 №1225/9.1/01-19 від 21.11.2024, виданої ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», вбачається, що позивач працювала у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» на посаді «постачальник кріплень матеріалів в шахті», якій з липня 2020 року по вересень 2024 року (включно) була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховувався ЄСВ (а.с.13-14).

Даний факт підтверджується також даними з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ, а саме з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 (а.с.8-12,32-36).

Крім того, як убачається з наданого ГУ ПФ України у Волинській області розрахунку стажу за даними електронної пенсійної справи, страховий стаж ОСОБА_1 становить 36 років 03 місяці 27 днів, та зарахований позивачу пенсійним органом по 31.12.2019 включно (а.с.15-18).

Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу не зарахування до страхового стажу для перерахунку пенсії періодів роботи позивача з січня 2020 року по жовтень 2024 року на ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» у зв`язку з відсутністю у відповідача даних про сплату страхувальником страхових внесків.

Щодо не зарахування позивачу періоду роботи до страхового стажу у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків за вказаний період, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058 платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

За приписами статті 1 Закону №1058 застрахована особа фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону №1058).

Частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою, дванадцятою статті 20 Закону №1058 встановлено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум із їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відсутність за даними системи індивідуальних відомостей про застраховану особу про сплату страхових внесків за вказані періоди не може бути підставою для не зарахування таких до страхового та пільгового стажу для призначення пенсії позивачу.

Порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи не були сплачені.

Отже, фактично внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків і це не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача такого періоду роботи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року по справі № 535/1031/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що із записів у трудовій книжці позивача та з довідки про доходи ОСОБА_1 №1225/9.1/01-19 від 21.11.2024, виданої ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля, а також з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 убачається, що у спірний період позивач працювала на ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» за що їй була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховувався ЄСВ.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що несплата роботодавцем страхових внесків за вказаний період роботи позивача не може бути підставою для відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу вказаного періоду роботи, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до її страхового стажу періоду роботи з січня 2020 року по жовтень 2024 року на ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», у зв`язку з відсутністю у відповідача даних про сплату страхувальником страхових внесків по ЄСВ.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення про відмову у зарахуванні позивачу страхового стажу за оспорюваний період, що має наслідком, як це правильно констатовано судом першої інстанції, зобов`язати відповідача зарахувати невизнані періоди до страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії позивача.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі №140/2061/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний