Справа № 160/5096/25
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/5096/25
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2025р. у справі № 160/5096/25
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

17.02.2025р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (далі ГУ ПФУ в Вінницькій області) про визнання дій та рішення протиправними , зобов`язання вчинити певні дії, за яким 18.02.2025р. судом першої інстанції відкрито провадження у справі №160/5096/25 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідач безпідставно не зарахував до її страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а саме з 16.02.1982р. по 05.08.1983р., 01.01.1992р. по 01.10.1995р., та періоди отримання матеріальної допомоги по безробіттю 23.05.2001р. по 18.11.2001р. та з 17.12.2003р. по 28.04.2004р. та постановив протиправне рішення №92 від 14.11.2024р. про відмову у призначенні їй пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач посилаючись на те, що ці періоди роботи зазначені у її трудовій книжці, яка є основним документом який засвідчує наявність страхового стажу при вирішення питання для призначення пенсії, просила суд : - визнати дії відповідача щодо відмови їй в призначенні пенсії, та в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.02.1982р. по 05.08.1983р., періоду роботи в російській федерації з 01.01.1992р. по 01.10.1995р., періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю 23.05.2001р. по 18.11.2001р. та з 17.12.2003р. по 28.04.2004р., протиправними; - скасувати рішення відповідача №92 від 14.11.2024р.; - зобов`язати відповідача зарахувати їй періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.02.1982р. по 05.08.1983р., 01.01.1992р. по 01.10.1995р., та періоди отримання матеріальної допомоги по безробіттю 23.05.2001р. по 18.11.2001р. та з 17.12.2003р. по 28.04.2004р.; - зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву про призначення пенсії передбаченої ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня настання права на пенсію.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2025р. у справі №160/5096/25 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Відповідач - ГУ ПФУ в Вінницькій області, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, подав до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, за якою судом апеляційної інстанції 24.11.2025р. відкрито апеляційне провадження і справу №160/5096/25 призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 10.02.2026р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.

Відповідач ГУ ПФУ в Вінницькій області, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 17.10.2025р. та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , 11.11.2024р. звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону України від 09.07.2003р. № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вищезазначена заява позивача за принципом екстериторіальності передана на розгляд ГУ ПФУ у Вінницькій області, який рішенням від 14.11.2024р. №92 відмовив позивач у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік, і саме це рішення відповідача є предметом оскарження у цій справі.

З наданої суду копії вищезазначеного рішення відповідача вбачається, що страховий стаж особи (позивача у справі) становить 25 років 0 місяців 9 днів. За результатами розгляду у документів, доданих до заяви:

- за наданими документами до страхового стажу не зарахований період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , з 16.02.1982р. по 05.08.1982р., оскільки трудова діяльність розпочата до заповнення трудової книжки 27.01.1983р., для зарахування періоду роботи згідно трудової книжки необхідно надати уточнюючу довідку;

- період роботи в російській федерації з 01.01.1992р. по 01.10.1995р. не зараховано до страхового стажу, оскільки починаючи з 01.01.2023р. російська федерація припинила участь у Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., в зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991р.;

- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 23.05.2001р. по 18.11.2001р. та з 17.12.2003р. по 28.04.2004р. не зараховано до страхового стажу, оскільки до страхового стажу підлягає зарахуванню матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо висновку відповідача про не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 16.02.1982р. по 05.08.1982р., оскільки трудова діяльність розпочата до заповнення трудової книжки позивача НОМЕР_1 - 27.01.1983р. (дата заповнення трудової книжки), то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р., якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019р. у справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У постанові від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд підтвердив раніше висловлену ним позицію стосовно того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Верховний Суд, у постанові від 17.09.2024р. у справі № 440/4164/23, також повторно акцентував на тому, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивачки, які дають їй право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.

З наданої суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , вбачається, що трудова книжка заповнена 27.01.1983р., і у цій трудовій книжці міститься запис про період роботи позивача з 16.02.1982р. по 05.08.1982р., цей запис не містить будь-яких виправлень, наявна печатка та підпис уповноваженої особи і під час розгляду цієї справи судом не було надано будь-яких доказів визнання недостовірним цього запису у трудовій книжці позивача.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності висновку відповідача щодо не зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивача і вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача зарахувати цей період роботи до страхового стажу позивача.

Щодо висновку відповідача про не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в російській федерації з 01.01.1992р. по 01.10.1995р. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 року, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 року №290/95-ВР, яка була підписана, зокрема, Урядами російської федерації та України, дана угода регулювала основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування.

Відповідно до ст. 4 Угоди трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Відповідно до ст. 9 Угоди питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (та) двосторонніми угодами.

Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла на момент здобуття позивачем спірного періоду роботи, а також на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено наступне.

Відповідно до ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до положень ст. 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Відповідно до ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Відповідно до ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

З наданої суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , вбачається, що у трудовій книжці міститься запис про період роботи позивача у російській федерації 01.01.1992р. по 01.10.1995р., цей запис не містить будь-яких виправлень, наявна печатка та підпис уповноваженої особи і під час розгляду цієї справи судом не було надано будь-яких доказів визнання недостовірним цього запису у трудовій книжці позивача.

З урахуванням вищенаведеного та враховуючи положення ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності висновку відповідача щодо не зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивача і вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача зарахувати цей період роботи до страхового стажу позивача.

Стосовно не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 23.05.2001р. по 18.11.2001р. та з 17.12.2003р. по 28.04.2004р., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З наданої суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , вбачається, що у трудовій книжці містяться записи про отримання позивачем допомоги по безробіттю у період з безробіттю з 23.05.2001р. по 18.11.2001р. та з 17.12.2003р. по 28.04.2004р., ці записи не містить будь-яких виправлень, наявна печатка та підпис уповноваженої особи і під час розгляду цієї справи судом не було надано будь-яких доказів визнання недостовірним цього запису у трудовій книжці позивача.

Положеннями ст. 56 Закону №1788 «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба.

Відповідно п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону №1788 до стажу для обчислення пенсії зараховується період одержання допомоги по безробіттю.

При цьому, аналіз положень ст. 24 Закону №1058 дає можливість зробити висновок про те, що підставою для зарахування до стажу періоду одержання допомоги по безробіттю до 1 січня 2004 року є записи в трудовій книжці, внесені органом державної служби зайнятості населення, а за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи, підтвердити період одержання допомоги по безробіттю можна на підставі відповідної довідки служби зайнятості, що передбачено Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р..

Після 1 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються періоди, коли людина перебувала на обліку в центрі зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.04.2022 у справі №638/7217/16-а, згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р. страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Також, судом вказано, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу. Суд вказав, що законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише періоду, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не весь період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», чинним у періоди отримання позивачем у справі допомоги по безробіттю, зокрема ч. 1 ст. 28 було встановлено, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом. Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З урахуванням вищенаведеного та приймаючи до уваги положення ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності висновку відповідача щодо не зарахування періодів отримання позивачем допомоги по безробіттю до страхового стажу позивача і вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача зарахувати цей період роботи до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що відповідач у справі під час прийняття оскаржуваного рішення №92 від 14.11.2024р. діяв не у спосіб визначений чинним законодавством, що у свою чергу є підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправним та скасував таке рішення суб`єкта владних повноважень, та обґрунтовано з метою здійснення повного захисту та відновлення порушеного права позивача зобов`язав відповідача зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача та потворно розглянути подану позивачем заяву від 11.11.2024р. про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду у цій справі.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 17.10.2025р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2025р. у справі №160/5096/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 17.02.2026р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова