Справа № 380/8523/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2026-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 рокуСправа № 380/8523/25 пров. № А/857/38512/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Перемишлянської міської ради, Виконавчого комітету Перемишлянської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації Львівської області, про зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Перемишлянської міської ради (далі Міська рада) в якому просив зобов`язати відповідача відповідно до «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 24.02.2003 №250 (далі Порядок №250), надати необхідні документи для отримання соціальної допомоги, а саме: акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 (далі Адреса); документальне підтвердження факту пошкодження квартири АДРЕСА_2 (далі Адреса-1).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 5 червня 2025 року залучено до участі у справі як співвідповідача Виконавчий комітет Міської ради (далі Виконком).

Рішенням цього суду від 19 серпня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленими судовими рішеннями, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі вказує, що відповідачем та судом першої інстанції належним чином не проаналізовано положення підпункту 3 пункту 10 Порядку №250, ними залишено поза увагою, що в цьому підпункті йдеться також про житло знищене/непридатне для проживання з інших причин, чим по причині бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації (далі рф). За умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту знищення/пошкодження житлового приміщення (квартири, будинку) (далі також документальне підтвердження) державна соціальна допомога призначається.

Міська рада у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що невідповідність житла санітарним і технічним вимогам має встановлюватись згідно з «Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», яке затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 № 189 (далі Положення №189, Постанова №189) з оформленням відповідного акту, який має бути затверджений керівником житлово-експлуатаційної організації; невідповідність житла санітарним і технічним вимогам створює юридично значимі наслідки тільки у вигляді збереження права перебування на обліку та в списках першочерговиків чи в списку позачерговиків і не передбачає ніяких додаткових пільг і компенсацій.

23.04.2025 за №124/16-12 старостою Добряницького старостинського округу Міської ради (далі Староста) на вимогу позивача складено та видано йому акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства (фактичного місця проживання особи) за Адресою (далі Акт). Зазначений Акт оформлено за зразком, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України (далі Мінсоцполітики) від 04.07.2022 №190 (далі Наказ №190), при цьому в його розділі VIII міститься інформація, необхідна для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Відтак, позивачу видано відповідний акт.

Такі висновки суду першої інстанції є частково вірними, з тих міркувань.

За частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини між сторонами виникли із різного тлумачення підпункту 3 пункту 10 Порядку №250. Відповідачі, на відміну від позиції позивача викладеної вище, вважають, що вислів «за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту знищення/пошкодження житлового приміщення (квартири, будинку)», передбачає, що житлове приміщення знищене/непридатне для проживання внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією рф, але інформація про це не включена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією рф, тоді органом місцевого самоврядування підтверджується відповідний факт. Квартира за Адресою-1 не була пошкоджена в наслідок таких подій, тому Виконком не може надати відповідного документального підтвердження.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.12.2024 позивач звернувся до голови Перемишлянської територіальної громади із заявою у якій просив надати акт обстеження матеріально-побутових умов для домогосподарства за Адресою та документальне підтвердження про те, що квартира за Адресою-1 непридатна для проживання, тобто зазначити фактичний стан квартири. Указав, що такі документи йому потрібні для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. Виклав обставини, щодо свого проживання за Адресою, непридатності для проживання квартири за Адресою-1, та своє тлумачення пункту 10 Порядку №250.

18.12.2024 позивач повторно звернувся із заявою про нагадування про свою попередню заяву. Додатково просив надати положення про старосту села.

У відповідь на заяви від 12.12.2024 та 18.12.2024 Виконком повідомив, що відповідно до підпункту 3 пункту 10 Порядку №250 акт обстеження матеріально-побутових умов видається виключно для підтвердження факту, що жодне житлове приміщення, яке перебуває у власності, не здається в оренду. Визначення житла непридатним для проживання та встановлення факту його пошкодження здійснюється за процедурами, передбаченими Житловим кодексом України (далі ЖК), Положенням №189, наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 03.02.2009 № 21 та іншими. З положенням про старост старостинських округів Міської ради можна ознайомитись на офіційному сайті Міської ради у відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) та Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі Лист).

23.04.2025 Старостою у присутності позивача видано Акт.

Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації Львівської області рішенням №51316-25-1 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 28.04.2025 відмовлено позивачу у наданні вказаної соціальної виплати. Підставою для відмови вказано, що у власності сім`ї є друга квартира /будинок.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Основного Закону визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі Закон № 1768-III; тут і надалі норми, якщо не вказано інше, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям і сприяння їх економічній самостійності.

У цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї;

малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний дохід нижчий, ніж прожитковий мінімум для сім`ї (стаття 1).

У відповідності до статті Закону № 1768-III право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України, а також інші малозабезпечені сім`ї у випадках, встановлених законом.

За змістом частин першої, другої статті 4 вказаного Закону призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем проживання уповноваженого представника сім`ї.

Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок №250 (в редакції постанови КМУ від 22.07.2020 № 632; далі Постанова №632) визначає умови призначення і виплати державної соціальної допомоги, передбаченої Законом № 1768-III, перелік документів та/або відомостей, необхідних для призначення такої допомоги, а також підстави для припинення її виплати. Призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються з дотриманням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».

За пунктом 2 Порядку №250 державна соціальна допомога призначається і виплачується малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, а також іншим малозабезпеченим сім`ям у випадках, установлених законом, які з поважних або незалежних від них причин мають середньомісячний сукупний дохід менший від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Державна соціальна допомога призначається на шість місяців з місяця звернення за її призначенням.

У відповідності до пункту 5 Порядку №250 для призначення державної соціальної допомоги уповноважений представник малозабезпеченої сім`ї, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що підтверджує право на постійне проживання в Україні (для іноземця та особи без громадянства), подає такі документи:

заяву, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики;

декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, складену за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі декларація);

довідку про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;

довідку про доходи за шість місяців перед місяцем звернення (за наявності), у разі коли для обчислення сукупного доходу враховуються шість місяців перед місяцем звернення;

посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка (за наявності).

Інформація про склад малозабезпеченої сім`ї заявника зазначається в декларації. Якщо заявник вже отримує будь-який із видів державної допомоги, які призначаються органами соціального захисту населення, відомості про розмір допомоги враховуються цим органом без необхідності її декларування.

За підпунктом 3 пункту 10 Порядку №250 державна соціальна допомога не призначається, якщо у власності малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок), крім житла, яке розташоване в населених пунктах, зазначених у переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 № 309 (далі - перелік територій) (крім тих, які розташовані на територіях можливих бойових дій, а також тих, щодо яких зазначено дату припинення окупації), або житла, знищеного/непридатного для проживання внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації, або з інших причин за наявності відповідної інформації у Державному реєстрі майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту знищення/пошкодження житлового приміщення (квартири, будинку), а також житла, отриманого дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, особою з їх числа за рахунок державного чи місцевого бюджету; житлових приміщень у гуртожитках; житла, яке належить на правах спільної сумісної або часткової власності; житла, на яке оформлено право на спадщину, за умови, що жодне із житлових приміщень, яке перебуває у власності, зокрема на яке оформлено право на спадщину, не здається в оренду, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи.

Первинна редакція цього пункту Порядку №250 у відповідній частині вказувала, що у призначенні соціальної допомоги може бути відмовлено у разі, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю.

Вона діяла до прийняття КМУ Постанови №632, якою по іншому врегульовано відповідне питання.

А саме підпункт 3 пункту 10 Порядку №250 став звучати, що державна соціальна допомога не призначається, якщо у власності малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок), крім житла, яке розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, у населених пунктах на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, та у населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, або житла, непридатного для проживання, що підтверджено актом обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири) (далі Акт-1), за формою згідно з додатком до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 505.

Тобто, можливість призначення державної соціальної допомоги, у випадку наявності у власності малозабезпеченої сім`ї другої квартира (будинку), пов`язувалося, зокрема, із придатністю такого (другого) житла для проживання, що мало бути підтверджено відповідним Актом-1.

Акт-1 передбачав, що відповідна комісія утворена розпорядчим актом місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування обстежує житлове приміщення (будинок / квартиру; далі житлове приміщення) з метою визначення його технічного стану в присутності власника/особи, що проживає у житловому приміщенні, що належить йому/їй /користується житловим приміщенням на підставі правовстановлюючого документа.

На день обстеження приміщення комісія встановлює наявні (вказано такі) пошкодження та обсяг заподіяної шкоди.

За результатами обстеження комісія виносить висновок про те, що житлове приміщення зруйноване, придатне або непридатне для проживання тощо, із зазначенням причини зруйнування чи непридатності житлового приміщення для проживання.

Протягом 2021-2024 років підпункт 3 пункту 10 Порядку зазнавав неодноразових змін і уточнень.

Постановою КМУ від 15.11.2022 № 1320 підпункт 3 пункту 10 Порядку №250 викладено в такій редакції:

3) у власності малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок), крім житла, яке розташоване на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), або житла, знищеного/непридатного для проживання внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації, або з інших причин за наявності відповідної інформації у Державному реєстрі майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту знищення/пошкодження житлового приміщення (квартири, будинку), а також житла, отриманого дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, особою з їх числа за рахунок державного чи місцевого бюджету; житлових приміщень у гуртожитках; житла, яке належить на правах спільної сумісної або часткової власності; житла, на яке оформлено право на спадщину, за умови, що жодне із житлових приміщень, яке перебуває у власності, зокрема на яке оформлено право на спадщину, не здається в оренду, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи (далі Акт-2).

…»

Вказані зміни не змінили раніше встановлений основний принцип призначення державної соціальної допомоги, у випадку наявності у власності малозабезпеченої сім`ї другої квартира (будинку), а лише уточнили, що така можливість пов`язується з тим, що друге житло, повинно (може) бути знищено/непридатне для проживання з інших причин (крім знищення/непридатність для проживання внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації), за умови подання документального підтвердження, та встановили додаткову умову - жодне із житлових приміщень, яке перебуває у власності, зокрема на яке оформлено право на спадщину, не здається в оренду, що підтверджується Актом-2.

Таким чином, за описаного випадку, подання Акта-1 вже не вимагалося, а для призначення державної соціальної допомоги необхідно було подати документальне підтвердження від органів місцевого самоврядування факту знищення/пошкодження хоча б одного із житлових приміщень, та Акти-2 щодо обох житлових приміщень про те, що жодне із житлових приміщень, яке перебуває у власності, не здається в оренду.

Форма Акта-2 затверджена Наказом №190 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15.07.2022 за № 794/38130).

Актом-2 передбачено, що він складається посадовою особою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради територіальної громади та має містити, у спірній частині, інформацію про вид державної виплати, за якою особа звертається - державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (розділ ІІ), інформацію для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям - житло, яке перебуває у власності малозабезпеченої сім`ї, зок рема житло, на яке оформлено право на спадщину, передано в оренду «так» чи «ні» (розділ VІІІ) та іншу додаткову інформацію (за потреби) (розділ ІХ).

Щодо обставин посвідчення - документального підтвердження, то Порядок №250 цього не врегульовує.

Поряд з цим, і це визнається Виконком у Листі (визначення житла непридатним до проживання та факту пошкодження будівлі), процедура визначення житла знищеного/непридатного для проживання (факту знищення/пошкодження житлового приміщення) врегульована ЖК та Положенням №189.

Більше того, підпунктами 5, 10 пункту "б" статті 30 Закону № 280/97-ВР унормовано, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження:

облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням;

облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форми власності та подання необхідних відомостей до бази даних національного фонду будівель відповідно до Закону України "Про енергетичну ефективність будівель".

Частиною четвертою статтею 7 ЖК передбачено, що порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою №189 установлено, що обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду провадиться не менше одного разу на п`ять років.

За змістом пунктів 1-8, 10, 13 Положення №189 жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають плановому суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам (пункт 1).

Під час обстеження стану жилих будинків перевіряється:

а) двір будинку та елементи його благоустрою;

б) фундаменти, підвали;

в) стіни та елементи фасадів (балкони, еркери, карнизи тощо);

г) стикові з`єднання у великопанельних жилих будинках;

д) дах будинку та обладнання на ньому (димові і вентиляційні канали та інше);

е) ліфти та їх обладнання;

ж) поверхи жилого будинку, включаючи їх конструкції;

з) інженерне обладнання (пункт 2).

Обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби (пункт 3).

На підставі матеріалів обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація визначає будинки, що відповідають санітарним і технічним вимогам, і складає про це відповідний акт, який затверджується керівником вказаної організації (пункт 4).

Якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту.

В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання. При цьому додаються такі документи: а) акт обстеження стану жилого будинку з відповідним висновком; б) технічний паспорт жилого будинку з даними про його фізичну зношеність; в) висновок проектної або науково-дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення); г) висновок органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого приміщення) санітарним вимогам (пункт 5).

Для обстеження стану жилих будинків, зазначених в абзаці другому пункту 5 цього Положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію в такому складі: заступник голови виконавчого комітету місцевої Ради (голова комісії), начальник управління (відділу) житлового (комунального) господарства виконавчого комітету місцевої Ради (заступник голови комісії), представник органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби, представник відділу (управління) у справах будівництва і архітектури виконавчого комітету місцевої Ради або районний архітектор, представник органу державного пожежного нагляду, депутат місцевої Ради, інженер житлово-експлуатаційної організації (секретар комісії), представник громадського будинкового комітету.

Комісія має право залучати в установленому порядку фахівців проектних, науково-дослідних та інших організацій (пункт 6).

Комісія виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів:

а) розглядає подані житлово-експлуатаційною організацією документи;

б) обстежує стан жилого будинку (жилого приміщення) та складає акт за формою, що встановлюється Міністерством житлово-комунального господарства УРСР;

в) перевіряє обґрунтованість висновків про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту жилого будинку (жилого приміщення).

У випадках, коли за висновком комісії виявлені під час обстеження стану жилого будинку (жилого приміщення) негативні фактори можуть бути усунені шляхом проведення капітального ремонту будинку (приміщення), матеріали обстеження передаються житлово-експлуатаційній організації для проведення в установленому порядку необхідного ремонту;

г) встановлює причини незадовільного стану жилого будинку (жилого приміщення) і при наявності вини в цьому службових осіб ставить питання про притягнення їх до відповідальності;

д) при визнанні жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання вносить виконавчому комітетові місцевої Ради пропозицію з проектом відповідного рішення (пункт 7).

Виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання.

У випадках, коли виконавчий комітет місцевої Ради дійде висновку про можливість і доцільність усунення негативних факторів шляхом проведення капітального ремонту жилого будинку (жилого приміщення), він приймає рішення про проведення такого ремонту (пункт 8).

Виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів або утворювані ними органи управління, а також відповідні підприємства, установи, організації ведуть облік непридатних для проживання жилих будинків (жилих приміщень) та видають довідки (виписки з рішень виконавчого комітету місцевої Ради) про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам (пункт 10).

Це Положення застосовується також у випадках позачергового обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду (пункт 13).

Отже, за результатом всієї процедури описаної вище, виконавчий комітет відповідної ради може прийняти рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання.

За обставин, коли виконавчим комітетом прийнято рішення про визнання жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання, такий орган або утворювані ними органи управління, видають довідки (виписки з рішень виконавчого комітету) про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам - визнання жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання.

Такі документи будуть належним посвідченням документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту знищення/пошкодження житлового приміщення, про яке йде мова в підпункті 3 пункту 10 Порядку №250.

Підсумовуючи, наведений вище висновок суду першої інстанції в цій частині є неспроможним. Не встановлено іншого способу отримання особами т.зв. документального підтвердження і про таке не вказано судом першої інстанції.

За змістом частини другої статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач, вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактичної спірної ситуації, викладеної у позовній заяві. Наприклад, позивач просить визнати протиправними дії, бездіяльність суб`єкта владних повноважень, однак не просить суд зобов`язати його вчинити певні дії чи прийняти рішення; просить визнати протиправним акт індивідуальної дії, однак не просить суд про його скасування тощо.

Отже, суд вправі за своєю ініціативою з метою необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб вийти за межі заявлених позивачем вимог, однак відповідно до імперативних вимог процесуального законодавства.

Відповідно до висновку Верховного Суду постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 820/1961/18, вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: 1) лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; 2) повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; 3) вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у ході розгляду справи, в тому числі і обранням того способу захисту порушеного права, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Тобто, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №826/9457/18).

От якраз, зваживши на системні протиріччя між сторонами у тлумаченні вказаного нормативного акта, ті права за захистом яких звернувся позивач до суду, соціальну вразливість відповідної верстви населення, можливість виконання судового рішення в максимально короткий строк, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити позов у відповідній частині, з виходом за межі позовних вимог, шляхом зобов`язання Виконкому повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 12 та 18 грудня 2024 року та відповідно до статті 7 ЖК, Положення №189, Порядку №250, вжити заходів для надання позивачу документального підтвердження факту знищення/пошкодження квартири АДРЕСА_3 , з урахуванням правової оцінки, наданої у цій постанові.

Водночас, в розглядуваному випадку, зваживши, що позивач не заявляв вимоги про визнання бездіяльності відповідачів протиправною, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні іншої позовної вимоги, оскільки Старостою, до пред`явлення позову до суду, у присутності позивача оформлено Акт. Зауважень до його змісту позивач не наводить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження та частково спростовують висновки суду першої інстанції, отже є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Виконавчого комітету Перемишлянської міської ради відповідно до «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250, надати необхідні документи для отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, а саме, документальне підтвердження факту пошкодження квартири АДРЕСА_2 , скасувати та ухвалити постанову, якою позов в цій частині задовольнити.

Зобов`язати Виконавчий комітет Перемишлянської міської ради повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 12 та 18 грудня 2024 року та відповідно до статті 7 Житлового кодексу України, «Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року № 189, «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250, вжити заходів для надання ОСОБА_1 документального підтвердження факту знищення/пошкодження квартири АДРЕСА_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої у цій постанові.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 16.02.2025.