Справа № 480/526/26
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

16 лютого 2026 року Справа № 480/526/26

Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Павлічек В.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09 жовтня 2025 раку № 1988 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , як колишнього начальника речової служби логістики військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати на користь ОСОБА_1 щомісячну премію відповідно до його особистого внеску в загальні результати служби за вересень 2025 року у розмірі 90 (дев`яноста) відсотків встановленого розміру щомісячної премії, що була позбавлена оскаржуваним наказом.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки позивачем було пропущено місячний строк звернення до суду. При цьому заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою та доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду надано не було.

В даній ухвалі судом було зазначено, що позивачу/представнику позивача необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та доказів поважності причин пропуску такого строку.

Разом з тим в зазначеній ухвалі позивачу/представнику позивача було встановлено десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків та роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На виконання вимог суду, представником позивача до суду через систему "Електронний суд" подано заяву про усунення недоліків, в якій просить поновити строк звернення до суду. Заява обгрунтовується тим, що про наявність оскаржуваного наказу позивачу стало відомо лише 20 жовтня 2025 року, що підтверджується, зокрема зверненням на гарячу лінію Міністерства оборони України, що мало місце 21 жовтня 2025 року. Лист-відповідь щодо оскаржуваного наказу відповідачем було надано на ім`я ОСОБА_1 орієнтовно 13-14 листопада 2025 року. Таким чином, на думку представника позивача, звернення на гарячу лінію Міністерства оборони України слід вважати оскарження наказу вищому командуванню/керівництву, у відповідності до вимог статті 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Тобто, позивач скористався своїм правом звернутись зі скаргою до вищого командування, подавши скаргу на гарячу лінію Міністерства оборони України. Відповідь на його скаргу було надано пізніше, після 13 листопада 2025 року. Після звільнення ОСОБА_1 проходив лікування, що зокрема підтверджується медичними документаціями (медична карта амбулаторного хворого) від 16 грудня 2025 року.

Представником Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, було надано суду через систему "Електронний суд" заперечення на клопотання, в яких, зокрема, зазначено, що як вбачається з реєстраційної картки звернення ОСОБА_2 на гарячу лінію Міністерства оборони України від 21.10.2025, заявник звернувся з питання звільнення з військової служби за станом здоров`я, але аж ніяк з питання оскарження наказу при притягнення його до дисциплінарної відповідальності. За таких обставин, представника відповідача вважає, що позивач не вчиняв дії щодо оскарження спірного наказу командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Дослідивши матеріали позовної заяви та доводи заяви щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У силу ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31 березня 2020 року по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Обгрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою, представник позивача зазначив, що про наявність оскаржуваного наказу позивачу стало відомо лише 20 жовтня 2025 року.

Тобто фактично позивачу про порушення його прав стало достеменно відомо 20.10.2025 року.

При цьому з даною позовною заявою позивач через свого представника звернувся до суду через систему "Електронний суд" лише 29.01.2026, тобто із порушенням встановленого місячного строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилання на те, що в подальшому, позивачем було оскарження спірний наказ до вищого командування/керівництва (звернення на гарячу лінію Міністерства оборони України), у відповідності до вимог статті 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та відповідь на скаргу позивача було надано пізніше, після 13 листопада 2025 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з реєстраційної картки звернення, позивач звертався на гарячу лінію Міністерства оборони України з питання звільнення з військової служби за станом здоров`я, але аж ніяк з питання оскарження наказу при притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, навіть якщо початок перебігу строку звернення до суду обчислювати з другої половити листопада 2025 року, позивачем також пропущено місячний строк звернення до суду з даною позовною заявою.

Щодо посилання представника позивача, що після звільнення ОСОБА_1 проходив лікування, що зокрема підтверджується медичними документаціями (медична карта амбулаторного хворого) від 16 грудня 2025 року, суд зазначає, що перебування позивача на амбулаторному лікуванні, не передбачало б постійного знаходження позивача у медичному закладі, а тому не позбавляло б його можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права в установлені законодавством строки.

Крім того з наданих медичної картки амбулаторного хворого та консультативного висновку спеціаліста, суд не вбачає, що позивач перебував на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні.

Щодо наданої копії протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії від 22.09.2025 року № 2025-0922-0829-2601-3, суд зазначає, що даний протокол не є належним доказом, який би підтверджував факт неможливості позивача вчасно звернутися до суду з даним позов, оскільки він фіксує лише медичний висновок про стан здоров`я на певний момент, а не об`єктивні обставини, що фізично перешкоджали позивачу звернутися за захистом права у встановлений законом строк.

Інших доказів поважності пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі Меньшакова проти України, заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain), заява №28090/95).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року Осман проти Сполученого Королівства, (Osman v. the United Kingdom), №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року Круз проти Польщі, (Kreuz v. Poland), заява №28249/95).

Рішення ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03), відповідно до якого суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного суду від 08 серпня 2019 року по справі №П/811/207/17 (адміністративне провадження №К/9901/15657/18).

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, представником позивача суду не наведено.

А відтак, суд зазначає, що доводи викладені представником позивача у заяві про усунення недоліків щодо підстав пропуску строку звернення до суду, є безпідставними. В даному випадку позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовною заявою.

При цьому належних доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем/представником позивача, суду не надано.

За вказаних обставин, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання представника позивача щодо поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки позивач/представник позивача звернувся до суду після закінчення встановленого законом строку та протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху не подав до суду належних доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовною заявою, суд визнає неповажними вказані в заяві про усунення недоліків підстави для поновлення такого строку звернення до адміністративного суду та вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання позивача/представника позивача щодо поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя В.О. Павлічек