Справа № 160/36080/25
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луговської Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) через представника звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про визнання позивача непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку;
- зобов`язати відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про визнання позивача непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я з 14 липня 2022 року;
- визнати протиправними дії відповідача щодо оголошення у розшук позивача за не проходження ВЛК;
- зобов`язати відповідача зняти з розшуку позивача шляхом внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та направити цю інформацію до відповідного відділу поліції.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач пройшов повний медичний огляд у військово-лікарській комісії, за результатом якого отримав висновок у формі довідки військово-лікарської комісії від 14.07.2022 про встановлення повної не придатності до військової служби у мирний та військовий час з подальшим виключенням з військового обліку.
На підставі цього, 22.07.2022 у п.19 військового квитка ОСОБА_1 проставлено відмітку про виключення останнього з обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 за станом здоров`я на підставі ст. 26-А - не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
Позивач стверджує, що оригінал свідоцтва про хворобу та оригінал довідки військово-лікарській комісії № 8/218 від 14.07.2022 були наявні в ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі яких останнім у військовому квитку ОСОБА_1 проставлено відмітку про виключення з військового обліку.
Позивач зазначає, що при завантаженні 12.10.2025 витягу (електронного військово-облікового документу) в системі «Резерв +», копія якого додана до позову, встановлено таке:
- ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 як непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, що, в свою чергу, не відповідає інформації наявній в його військово-обліковому документі;
- ОСОБА_1 перебуває в розшуку, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 10.10.2025 звернувся до Нацполіції щоб доставити його для складання протоколу. Причина: не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК.
Для з`ясування обставин та збереження своїх прав, свобод та інтересів, позивач звернувся до відповідача зі заявою № 17 від 17.10.2025, до якої долучив належним чином засвідчені копії довідки військово-лікарської комісії від 14.07.2022 та військового квитка ОСОБА_1 .
Отже, оскільки висновок ВЛК від 14.07.2022 не був затверджений 20 регіональною ВЛК, а свідоцтво про хворобу у встановленому порядку не оформлено та в особовій справі відсутнє, ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначив, що правові підстави для виключення гр. ОСОБА_1 з військового обліку та внесення відповідних змін до ЄДРПВР відсутні.
Не погодившись з діями та відповідями відповідача, позивач звернувся з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Згідно довідки про доставку електронного листа документ «ухвала про відкриття спрощеного провадження» доставлено до електронного кабінету відповідача 26.12.2025.
Відповідно до квитанції №5414018 позовна заява з додатками доставлена відповідачу до електронного кабінету 18.12.2025.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У відповідності до ч.6 ст.162 та ч.2 ст.175 КАС України, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.
Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи вбачається, що у липні 2022 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію з метою визначення його ступеня придатності до військової служби. За результатами ВЛК ОСОБА_1 отримав довідку від 14.07.2022 року №8/218, в якій зазначено його діагноз та з посиланням на ст.26-А графи ІІІ Розкладу хвороб, графи 402-08 ТДВ не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
На підставі довідки ВЛК від 14.07.2022 року №8/218 до військового квитка серії НОМЕР_1 військовозобов`язаного ОСОБА_1 від 14.07.2022 року у графі пункту 18 була зроблена відповідна відмітка про зняття з обліку та скріплена гербовою печаткою, а також у пункті 19 цього військового квитка 14.07.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 зроблений запис про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я ст.26-А, гр.ІІ«Непридатний до в/служби з виключенням з військового обліку» Наказ МОУ №402 від 14.08.2008 р., скріплений підписом та гербовою печаткою.
З доданого до позовної заяви витягу (електронного військово-облікового документу) в системі «Резерв +» встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 як непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
А також з доданого скріншоту електронного військово-облікового документу в системі «Резерв +» щодо ОСОБА_1 , встановлено, що ТЦК та СП 10.10.2025 звернувся до Нацполіції, щоб доставити для складання протоколу з причини: не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК.
- згідно даних Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг", ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- згідно з наявним записом у книзі протоколів 14.07.2022 року військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 було проведено медичний огляд гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), за результатами якого визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку;
- разом з тим, копія висновку ВЛК від 14.07.2022 року в особовій справі відсутня, а матеріали ВЛК не містять оформленого у встановленому порядку «Свідоцтва про хворобу» (форма №9);
- відповідно до пунктів 3.8, 3.13, 3.14 розділу ІІ наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» висновки ВЛК щодо офіцерів запасу підлягають затвердженню регіонального ВЛК;
- для ухвалення рішення про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку оформлюється свідоцтво про хворобу в трьох примірниках;
- оскільки висновок ВЛК від 14.07.2022 року не був затверджений 20 регіональною ВЛК, а свідоцтво про хворобу у встановленому порядку не оформлено та в особовій справі відсутнє, правові підстави для виключення гр. ОСОБА_1 з військового обліку та внесення відповідних змін до ЄДРПВР відсутні.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 р. № 2232- ХІІ зі змінами (далі Закон №2232-ХІІ).
Згідно із ч.ч.1, 3 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст.3 Закон №2232-ХІІ).
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено і який триває на час розгляду спору.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон №3543-ХІІ (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У розумінні ст.1 Закону №3543-ХІІ мобілізацією вважається комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до ч.5 ст.22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Положеннями абз.1-5 ч.9 ст.1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч.2-3 ст.1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно із ч.10 ст.1 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Приписами п.11 ст.38 згаданого вище Закону №2232-ХІІ визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Аналогічні норми містяться і в Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487.
Відповідно до п.8 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у ст.7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Водночас, відповідно до ч.10 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністерства оборони України затверджено Положення № 402 (далі Положення №402, в редакції, чинній на час видачі довідки ВЛК про непридатність позивача до військової служби).
Згідно з абз.1 п.3.8 глави 3 розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу.
Так, приписами абзацу 2 підпункту "б" пункту 20.3 глави 20 розділу ІІ згаданого вище Положення передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймається постанова такого змісту: "Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".
Як встановлено з матеріалів справи, рішенням військово-лікарської комісії від 14.07.2022 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку.
Положеннями ч.6 ст.37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено підстави виключення з військового обліку.
Так, відповідно до п.3 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
На час виключення позивача з військового обліку був чинним Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 (далі Порядок № 921).
Відповідно до п.56 Порядку № 921 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у випадках, передбачених законодавством. Про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.
В подальшому Порядок № 921 втратив чинність у зв`язку з прийняттям Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі Порядок № 1487).
Цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами(підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі -підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
Згідно з пунктом 3 Порядку №1487, військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.
Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 5 Порядку №1487, визначено, що з метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі система військового обліку).
Системою військового обліку є сукупність узгоджених за завданнями державних органів, підприємств, установ та організацій, які ведуть військовий облік та забезпечують її функціонування із застосуванням засобів автоматизації процесів та використанням необхідних баз даних (реєстрів),визначених законодавством.
Головною вимогою до системи військового обліку є забезпечення повноти та достовірності даних, що визначають кількісний склад та якісний стан призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пункт 79 Порядку №1487 передбачає, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, посадовими особами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також зіпсуттям або недбалим зберіганням військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними та резервістами, які перебувають у запасі СБУ, розвідувальних органів);
- звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку, з урахуванням вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку;
- повідомляють Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, щодо яких надсилалося звернення відповідно до вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку. Таке повідомлення має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані (за наявності), а також унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи;
- виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пункт 56 Порядку №1487 визначає повноваження Національної поліції, яка за зверненням районних(міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ (додаток 20)здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідачем не доведено направлення/вручення позивачу повістки.
Таким чином, визначена Законом України Про військовий обов`язок і військову службу підстава для виключення позивача з військового обліку, а саме: визнання його непридатним до військової служби ВЛК, була дотримана.
Постанова ВЛК (довідка) щодо ОСОБА_1 від 14.07.2022 є дійсною.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача у листі №10478 від 28.10.2025 на необхідність затвердження висновків ВЛК регіональною ВЛК щодо офіцерів запасу, з огляду на таке.

Постанова ВЛК від 14.07.2022, згідно з якою позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, є чинною та була прийнята відповідно до діючого на той час Положення № 402, яке не передбачало затвердження регіональною ВЛК. Таким чином, процедура виключення з військового обліку завершена у повній відповідності до чинного на той момент законодавства.

Посилання відповідача на відсутність в особовій справі копії висновку ВЛК від 14.07.2022 року, а також відсутність у матеріалах ВЛК оформленого у встановленому порядку «Свідоцтва про хворобу» (форма №9), не спростовує їх дійсність. Тим більше, відповідач у листі №10478 від 28.10.2025 підтвердив наявність запису у книзі протоколів 14.07.2022 року про проведення військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 медичного огляду гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) позивача по справі, за результатами якого останнього визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Що і було реалізовано записами у військовому квитку серії НОМЕР_1 військовозобов`язаного ОСОБА_1 . А саме: у графі пункту 18 була зроблена відповідна відмітка 14.07.2022 року про зняття з обліку та скріплена гербовою печаткою, а також у пункті 19 цього військового квитка 14.07.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 зроблений запис про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я ст.26-А, гр.ІІ«Непридатний до в/служби з виключенням з військового обліку» Наказ МОУ №402 від 14.08.2008 р., скріплений підписом та гербовою печаткою.

Суд також наголошує на неприпустимості зворотної дії нормативно-правових актів. Так, зміни до Положення №402, внесені Наказом МО №490 від 18.08.2023, зокрема щодо обов`язкового затвердження постанов ВЛК регіональними комісіями, не можуть застосовуватися до правовідносин, що виникли до набрання ними чинності. Це прямо заборонено ст.58 Конституції України, яка гарантує незворотність дії в часі законів, що погіршують становище особи. Конституційний Суд України (рішення №1-зп/1997, №5-р/2018) наголосив, що нові обов`язки не можуть покладатися на особу заднім числом, а стабільність правовідносин є складовою верховенства права.

У зв`язку з тим, що позивача вже було правомірно виключено з військового обліку на підставі постанови ВЛК, запис у Реєстрі призовників має бути приведений у відповідність на підставі цієї постанови без потреби у додаткових діях або повторному огляді.

Відмова у внесенні таких змін на підставі того, що постанова не була затверджена згідно нових вимог, є неприпустимою ретроактивною вимогою, що суперечить Конституції, та створює недопустиме обмеження прав позивача, яке не передбачено чинним законодавством на момент виникнення первинних правовідносин.

Відтак, приймаючи до уваги наведене, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно внесено дані відносно позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а тому з метою поновлення прав позивач суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо позивача шляхом зазначення статусу військового обліку "Виключений з військового обліку". Що також має наслідком відкликання звернення про доставляння позивача для складання протоколу та розшук останнього.

При цьому, розглядаючи позовну вимогу про визнати протиправними дій відповідача щодо оголошення у розшук позивача за не проходження ВЛК і зобов`язання відповідача зняти з розшуку позивача шляхом внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і направити цю інформацію до відповідного відділу поліції, суд враховує наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 не має безпосередніх повноважень оголошення військовозобов`язаного у розшук, а має право звертатися до поліції для внесення особи до розшуку у визначених випадках.

Як зазначено у рішенні вище, з доданого скріншоту електронного військово-облікового документу в системі «Резерв +» щодо ОСОБА_1 , встановлено, що ТЦК та СП (відповідач по справі) 10.10.2025 звернувся до Нацполіції, щоб доставити для складання протоколу з причини: не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК.

Відтак, основні дії зняття військовозобов`язаного з розшуку відбувається так:

ТЦК та СП (територіальний центр комплектування) як орган, що ініціював розшук, має право подати клопотання про його припинення;

Поліція виконує технічні дії щодо вилучення особи з бази розшуку після отримання офіційного повідомлення від ТЦК.

Отже, з урахуванням вищевикладеного у рішенні, належним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача буде визнання протиправними дій відповідача щодо ініціювання звернення 10.10.2025 до Нацполіції для доставлення ОСОБА_1 для складання протоколу з причини: не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК, а також зобов`язання відповідача подати клопотання до Нацполіції про припинення розшуку позивача.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин та на підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1937грн. 92коп., сплачена платіжною інструкцією 2.453140607.1 від 18.12.2025.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000грн. 00коп., представником позивача подано до суду: Договір про надання правової допомоги від 11.07.2022; Додаткова угода №1 від 01.12.2025 до договору про надання правової допомоги від 11.07.2022; Акт прийому-передачі наданих послуг №1 до Договору про надання правової допомоги від 11.07.2022 та додаткової угоди №1 від 01.12.2025; квитанція до прибуткового ордера №1 від 17.12.2025.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, співмірність обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

В той же час, суд вважає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц(провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі№755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням обставин справи, а саме: справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, виходячи з характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, суд вважає розмір вартості наданих послуг неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та позицію відповідача про їх неспівмірність, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 грн., що відповідає вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст.9, 72-78, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я з 14 липня 2022 року.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ініціювання звернення 10.10.2025 до Нацполіції для доставлення ОСОБА_1 для складання протоколу з причини: не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 подати клопотання до Нацполіції про припинення розшуку ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн. 92коп. та з оплати правової допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В. Луговська