Справа № 500/241/26
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 500/241/26

16 лютого 2026 рокум.Тернопіль

Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Грицюк Р.П., перевіривши виконання вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 26.01.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

На виконання вимог ухвали представник позивача подала заяву про поновлення строку звернення до суду.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, зокрема, чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Оцінюючи клопотання представника позивача про поновлення строку для звернення, суд зазначає про таке.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Водночас в силу положень ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За визначенням пункту 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У клопотанні про поновлення строку для звернення до суду представник позивача вказала, що позивач оскаржує наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №91 від 20.05.2022 «Про накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 » в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді суворої догани та не включення ОСОБА_1 до наказу про виплату останньому додаткової винагороди за травень 2022 року та невиплати щомісячної премії за травень 2022 року.

Зазначає, що під час проходження служби позивача протиправно позбавлено додаткової винагороди за травень 2022 року та щомісячної премії за травень 2022 року. Про таке останній дізнався з виписки зі свого банківського рахунку. Підставами такого утримання позивач вважав складення щодо нього в травні 2022 року протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та притягнення його до відповідальності рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року у справі №183/2609/22.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП скасовано та на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Вважаючи, що скасування рішення суду стане підставою для повернення йому незаконно утриманого грошового забезпечення, ОСОБА_1 неодноразово усно, а потім і письмово через представника звертався до відповідача з проханням повернути йому незаконно утримані кошти, що підтверджується копіями заяв і запитів.

Так, у відповіді на один із запитів відповідач 25 жовтня 2025 року (лист №1848/5/3056) вперше повідомив позивача про те, що утримання на підставі складеного протоколу про адміністративне правопорушення не здійснювались. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 20.05.2022 № 91 за порушення вимог абзацу другого ст. 11, ст. 13, ст. 16, ч. 1 ст. 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України стосовно ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді суворої догани та позбавлено додаткової винагороди і щомісячної премії за травень 2022 року.

З відповіді від 25 жовтня 2025 року позивач дізнався про накладення дисциплінарного стягнення. Дисциплінарне стягнення позивачу не було оголошене. Також позивача не було ознайомлено зі спірним наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 20.05.2022 №91. Отже, позивач наполягає на тому, що про існування спірного наказу дізнався після отримання листа відповідача від 25 жовтня 2025 року №1848/5/3056 у листопаді 2025 року, а зміст такого наказу став відомий позивачу після отримання його копії 28 грудня 2025 року.

На думку представника позивача, причини пропуску строку звернення до суду позивача є наслідком не бездіяльності чи зволікання з боку позивача, а відсутності інформації про реальну підставу порушення його прав та неналежного інформування з боку відповідача, що, на думку позивача, є поважним, а тому просить суд поновити такий строк.

Із цим позовом позивач звернувся до суду 20.01.2026, що вказує на пропуск місячного строку.

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи.

У статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. У цій справі про оскарження наказу військової частини про накладення дисциплінарного стягнення - місячний строк.

Водночас, з урахуванням доводів заяви про поновлення строку звернення до суду, ключовим проблемним аспектом у межах цієї справи є визначення належного дня, який є датою початку обчислення вказаного вище місячного строку звернення до суду.

Так, порядок обчислення строку звернення до суду, зокрема й визначення дня, який є датою початку обчислення строку звернення до суду, врегульовано у частині другій статті 122 КАС України: «[…] строки для звернення до адміністративного суду, […] якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів».

Отже, за загальним правилом строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, передбачено, що може бути визначено й інший порядок такого обчислення.

Як уже було встановлено вище, у спірних правовідносинах строк звернення до суду встановлюється спеціальною нормою - частиною восьмою статті 122 КАС України.

Указана норма визначає лише іншу тривалість строку звернення до суду, однак не встановлює іншого, спеціального порядку початку його обчислення. Тому, оскільки не встановлено інше, для визначення дати, з якої необхідно обчислювати строк звернення до суду, необхідно керуватися загальним правилом, передбаченим частиною третьою статті 122 КАС України.

Отже, місячний строк, визначений частиною восьмою статті 122 КАС України, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатися» від інших орієнтирів початку перебігу такого строку.

Так, норми КАС України у деяких випадках дійсно передбачають особливий порядок визначення моменту, з якого починається перебіг строку звернення до суду, пов`язуючи його саме з моментом отримання відповідного рішення.

Наприклад, частина четверта статті 122 КАС України встановлює, що у разі використання процедури досудового вирішення спору строк звернення до суду обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, у вказаному випадку законодавець прямо визначив подію - день вручення рішення - як початковий момент для обчислення процесуального строку.

Це свідчить про те, що лише у прямо передбачених законом випадках законодавець пов`язує початок перебігу строку саме з моментом отримання (вручення) рішення. У всіх інших ситуаціях діє загальне правило, згідно з яким строк починає обчислюватися з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Порівняльний аналіз словоформ «дізнався» та «повинен був дізнатись» дає підстави виснувати про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Щоб переконатись, що особа могла і повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод, інтересів), суд повинен установити обставини, які б беззаперечно свідчили, що обізнаність особи була ймовірною, а ступінь ймовірності був високим і достатнім.

У разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Також варто зазначити, що дата, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, не завжди збігається з датою, коли особа ознайомилася зі змістом оскаржуваного документа, оскільки строк звернення до суду обчислюється з моменту, коли особа дізналася про порушення, а не з моменту ознайомлення з документом, який це порушення містить.

Отже, у спірних правовідносинах сам по собі факт отримання оскаржуваного рішення не є днем, з якого починається обчислення строків звернення до суду. Водночас отримання рішення може бути обставиною, з якої особа фактично дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, якщо до цього моменту їй не було відомо про це.

Іншими словами, хоча отримання оскаржуваного рішення не є самостійним юридичним критерієм початку обчислення строку звернення до суду, але може збігатися з моментом обізнаності особи про порушення її прав, свобод та інтересів у кожній конкретній ситуації.

Визначаючи, чи є у цих правовідносинах факт отримання спірного наказу моментом, коли позивач безпосередньо дізнався про порушення його прав, свобод та інтересів, необхідно керуватися висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 15.05.2025 у справі № 990/14/25.

У пункті 25 указаної постанови зазначено, що у проблемних питаннях застосування інституту строків в адміністративному процесі не можна оминати увагою не менш важливі змістовно-логічні глибокі юридичні аспекти правильного розуміння та застосування правил цього інституту права. Йдеться про ті з них, в юридичній площині яких відбувається визначення:

- моменту настання події, з якої має починатися відлік процесуального строку оскарження її протиправності;

- правничої ситуації, яка б дозволяла уяснити, чи знав той, чиє право порушене, або мав би знати (дізнатися) про ухвалення, зокрема, певного рішення, яке спонукає до активних дій, до поведінки, націленої на своєчасний вибір форми та способу виправлення й усунення шкідливої дії цього рішення, але свідомо нічого не робив або сподівався на виправлення помилки тим, хто її допустив;

- умов, за яких мають чинитися вольові дії, спрямовані на реалізацію права на оскарження дій, бездіяльності чи рішення того, хто діями, бездіяльністю чи певним рішенням порушив права, свободи чи зачепив інтереси того, хто про це стверджує, а також має відбуватися своєчасне звернення за захистом порушеного права.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач був обізнаний про накладення дисциплінарного стягнення відповідно до оспорюваного наказу військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2022 №91 з листа відповідача від 25.10.2025.

Крім того, представника позивача повідомлено про ненарахування і невиплату ОСОБА_1 додаткової винагороди та премії за травень 2022 року відповідно до листа відповідача від 01.10.2025, до якого долучено детальний розрахунок грошового забезпечення.

Сам факт повідомлення відповідачем 25.10.2025 про наявність наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що вплинуло на розмір його грошового забезпечення, свідчить, що вже з цього дня позивач об`єктивно знав про порушення його права. У цій ситуації отримання 28.12.2025 спірного наказу не створило нового юридичного факту, а лише надало письмову фіксацію мотивів уже відомого результату.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово (востаннє 20.11.2025 у справі №990/426/25) наголошувала, що отримання рішення може збігатися з моментом, коли особа фактично дізналася про порушення своїх прав, але не є таким моментом автоматично. Це має місце тоді, коли до отримання рішення особа не знала і не повинна була знати про зміст рішення чи наслідки для своїх прав.

Це означає, що у спірних правовідносинах відправною подією для визначення початку перебігу спеціального місячного строку, передбаченого частиною восьмою статті 122 КАС України, тобто моментом, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав, свобод та інтересів, є дата повідомлення позивача про порушення його прав відповідно до листа відповідача від 25.10.2025.

Разом з тим, суд звертає увагу на невиправдану тривалу бездіяльність позивача і його представника, коли отримавши лист від 25.10.2025, яким повідомлено на наявність спірного наказу від 20.05.2022 №91 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, представник позивача звернулася із адвокатським запитом для отримання його копії лише 17.12.2025, тобто уже з пропуском місячного строку для його оскарження до суду. Відтак, отримання оспорюваного у цій справі наказу не змінює моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав.

Разом з тим, суд звертає увагу, що хоча дата отримання оскаржуваного рішення і не є моментом, з якого починається обчислення строку звернення до суду, але обставини несвоєчасного отримання такого рішення можуть мати правове значення для оцінки поважності причин пропуску цього строку.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно із частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачено статтею 123 КАС України, згідно із частиною першою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо ж заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Указаній нормі кореспондує пункт 9 частини четвертої статті 169 КАС України, де зазначено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин пропуску строку, та поданих нею доказів, яким буде надано відповідну правову оцінку.

При цьому норми КАС України не дають визначення поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду. Поважними є такі причини пропуску процесуального строку, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційних повноважень судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (параграф 41).

У своїй практиці ЄСПЛ сформував підхід, відповідно до якого встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинне застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші).

Зокрема, аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції»); 2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»).

Отже, при вирішенні питання про поновлення строку звернення до адміністративного суду суд має надати оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Отже, ухвалою від 26.01.2026 суд залишив без руху позовну заяву у цій справі з підстав неподання заяви про поновлення строку звернення до суду.

На її виконання 07.02.2026 подано відповідну заяву, в якій пропуск строку звернення до суду вмотивовано складним етапом адаптації та відновленням здоров`я після звільнення з військової служби у квітні 2023 року. Однак, до поданої заяви не було долучено жодного письмового доказу на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду для оскарження спірного наказу з дня, коли позивач дізнався про порушення свої прав - 25.10.2025 до дня звернення до суду - 20.01.2026, як то перебування на лікуванні, військовій службі тощо.

Надаючи оцінку вказаним доводам, суд не встановив відповідно до належних, достатніх і достовірних доказів, що позивач не мав об`єктивної можливості раніше ознайомитися зі змістом наказу, що вживав розумних та своєчасних дій для отримання його копії, а також, що існували інші об`єктивні і непереборні перешкоди, що не залежали від його волі для оскарження спірного наказу з моменту, коли він дізнався про порушення прав 25.10.2025.

Суд, кваліфікуючи зазначені позивачем причини як неповажні, зазначає, що позивач не навів жодних пояснень або доказів, чому останній не цікавився наявністю наказу з моменту його прийняття і коли дізнався про невиплату йому додаткової винагороди і премії згідно листа з розрахунком грошового забезпечення від 01.10.2025, а тому не довів існування істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Суд додатково зазначає, що обставина отримання 28.12.2025 копії наказу сама по собі не звільняє його від обов`язку звернутися до суду в розумний строк після його отримання, проте до суду позовну заяву надіслано 20.01.2026.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення законом строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

З аналізу зазначених вище законодавчих норм убачається, що в разі якщо особа вважає, що її права у справах щодо проходження публічної служби порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

У справі, що розглядається, представник позивача - адвокат Заплітна І.А. звернулася до відповідача з адвокатським запитом від 25.09.2025, в якому просила повідомити інформацію про нарахування позивачу грошового забезпечення за травень 2022 року. Як підтверджується наданим позивачем листом №1848/5/2777 відповідач без зволікань - 01.10.2025 надав представнику необхідну інформацію із детальним розрахунком основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Надалі представник позивача звернулася із відповідним адвокатським запитом лише 22.10.2025 про підстави ненарахування премії та додаткової винагороди ОСОБА_1 .

У відповідь військова частина НОМЕР_1 без зволікань 25.10.2025 листом №1848/5/3056 повідомила про наявність наказу про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, який був своєчасно отримано адвокатом, що нею не заперечується у заявах на адресу суду. У той же час, для отримання копії наказу представник позивача звернулася лише 17.12.2025.

З урахуванням зазначеного факт отримання рішення 28.12.2025 міг би бути розцінений як поважна причина пропуску строку, але лише у випадку, якби позивач у розумний проміжок часу після отримання інформації про порушення своїх прав вживав розумних дій для звернення до суду. Натомість такого у цій справі не встановлено.

Підсумовуючи, суд констатує, що обставини, на які посилається позивач на обґрунтування недотримання ним строків звернення до суду, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та його поновлення.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві.

У силу приписів п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Як унормовано частиною 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу та роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Оскільки з 09.02.2026 до 13.02.2026 включно суддя перебував у відрядженні для підвищення кваліфікації, питання про повернення позовної заяви вирішується з урахуванням днів навчання у перший робочий день після його завершення.

Керуючись ст. 121, 122, 123, 169, 248, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 у цій справі та відмовити у їх поновленні.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу протиправним та його скасування повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 16 лютого 2026 року.

Суддя Грицюк Р.П.