Справа № 380/2177/26
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13 лютого 2026 рокусправа № 380/2177/26

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Морська Галина Михайлівна розглянувши у м. Львові матеріали позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку, нарахування та виплати додаткової винагороди,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 (далі - позивач), через свого представника, звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 у справі №380/29022/23 щодо невиплати ОСОБА_2 грошового забезпечення;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 у справі №380/29022/23 за період з 01.06.2024 по 22.08.2025 в розмірі 1712083,52 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Позовна заява не відповідає вимогам КАС України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України Про судовий збір.

Згідно ст.1 Закону України Про судовий збір судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Цією ж нормою встановлено, що за подання до адміністративного суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позову майнового характеру судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України Про державний бюджет України на 2026 рік встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2026 року у розмірі 3328,00 грн.

З матеріалів справи слідує, що позивачем заявлено вимогу стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у сумі 1712083,52 грн, що є ціною позову. Судовий збір становить 16640,00 грн (1712083,52грн х 1%).

Варто зазначити, що позивач у позовній заяві просить звільнити його від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Необхідно звернути увагу, на те, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст.5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

З матеріалів позовної заяви встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 10.07.2023.

Правовий аналіз змісту статті 5 Закону України Про судовий збір свідчить про те, що від сплати судового збору звільняються або особи, зазначені в пунктах 7, 8, 9, 10, яким така пільга безумовно надається у зв`язку з наявністю певного статусу незалежно від категорії справи (особи з інвалідністю, громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), або особи у справах визначеної в пунктах 1-6, 12-16 категорій.

Такий висновок підтверджується диспозицією пункту 16 частини першої статті 5 названого закону, згідно з яким згадану пільгу мають позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов`язаних з наданням статусу учасника бойових дій.

Аналіз п.13 ч.1 ст.5 ЗУ Про судовий збір в сукупності ч.2 ст.22 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій за чинною на сьогодні редакцією Закону України "Про судовий збір" не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушення прав нерозривно пов`язане саме зі статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які встановлені Конституцією України та іншими законами.

Таким чином, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Проте, відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

В даному випадку суд застосовує правові висновки Верховного Суду у зазначеній справі, оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду також є своєрідним видом відповідальності за невчасне виконання рішення суду.

Як слідує з матеріалів адміністративної справи, підставою для звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою стала бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Даний спір не пов`язаний з наявністю та відсутністю у позивача статусу учасника бойових дій та в даних правовідносинах відсутнє порушення права позивача, пов`язане саме зі статусом позивача як учасника бойових дій.

Оскільки, позивач при зверненні до суду з даним позовом не заявив вимоги про порушення його прав, передбачених статтею 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, останній має сплатити судовий збір за подання до адміністративного суду цього позову.

За наведених обставин позивачу необхідно надати до суду документи про сплату судового збору у розмірі 16640,00 грн.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч.5 ст.122 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Проте, у постанові від 11.02.2021 р. у справі №240/532/20 судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступала від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

Тобто, строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки виконання рішення суду охоплюється спеціальною нормою ч.5 ст. 122 КАС України, а не нормами ч.1 ст.233 КЗпП України.

Як зазначає сам позивач, відповідач порушив строки виплати грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення суду у адміністративній справі №380/29022/23. Також позивач наголошує, що у вказаній справі судом встановлено судовий контроль. Крім того, ухвалою від 22.08.2025 Львівським окружним адміністративним судом було прийнято звіт про виконання рішення суду у справі №380/29022/23.

Необхідно відмітити, що у вказаній ухвалі Львівського окружного адміністративного суду від 22.08.2025 суд встановив наступне "...В підтвердження нарахування та виплати додаткової винагороди в сумах вказаних вище за спірні періоди відповідачем надано відомість розподілу витрат від 24.06.2025 про виплату додаткової винагороди по рішенню суду №380/26022/23 в сумі 444620,45 грн.

Отже, відповідачем виконано рішення суду в частині зобов`язання здійснити нарахування та виплату позивачу додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року...".

Позивач у позовній заяві стверджує що ухвала суду від 22.08.2025 у справі №380/29022/23 оскаржена до суду апеляційної інстанції оскільки позивач фактично не погоджується із сумою нарахованого грошового забезпечення.

Проте, позивач не заперечує того факту, що виплата грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішення суду у справі №380/29022/23 була проведена 24.06.2025.

З урахуванням зазначеного у даній справі, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду 16.01.2026, тобто з пропуском місячного строку з дня фактичного виконання рішення суду (виплата проведена - 24.06.2025), не зазначивши підстав для поновлення цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовна заява відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків - десять днів з дня отримання даної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, вбачаються підстави для залишення позову без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, а саме:

- надання документу про сплату позивачем судового збору в сумі 16640,00 грн.

- подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обставин, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів.

Керуючись ч. 1 ст. 169 КАС України,

у х в а л и л а :

Залишити позовну заяву без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Після усунення недоліків позовної заяви документи до суду направляти із вказівкою на номер справи 380/2177/26 та зазначенням прізвища судді, який прийняв ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала окремо не оскаржується.

СуддяМорська Галина Михайлівна