Справа № 380/17644/25
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 в загальній сумі 289891,19 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 в сумі 289891,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач протиправно не виплатив заборгованість по пенсійним виплатам за рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі 3380/6548/23 у сумі 289891,19 грн.

Ухвалою від 01.09.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

19.09.2025 від відповідача за вх. №16814 ел надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача пояснив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі №380/6548/23 і Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії з 01.08.2023 з врахуванням оновленої довідки №С/12211 від 23.12.2022. Суму доплати з 01.04.2019 по 31.07.2023 нараховано в розмірі 289891,19 грн. Виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України, та не залежить від ГУ ПФУ у Львівській області. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2024 №1156 затверджено бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік. Згідно п. 5 Розділу VII Порядку Пенсійним фондом України 18.10.2024 затверджено План доходів і видатків ГУ ПФУ у Львівській області на 2024 рік (далі - План доходів і видатків). Планом доходів і видатків на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду затверджено кошти в сумі 9,4 млн. грн. Верховною Радою України прийнято Закон України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Представник відповідача зазначає, що Головним управлінням проведено виплату заборгованості за рішеннями суду, які набрали законної сили по 19.11.2020. Таким чином, виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України відповідно до черговості виплат на виконання судових рішень. Отже, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі №380/6548/23 виконане Головним управлінням в межах покладених судом зобов`язань та відповідно до чинного на момент виконання судового рішення законодавства. Крім цього, представник відповідача зазначив, що у даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. В цій справі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Враховуючи вищезазначене, на думку представника відповідача, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного його права, оскільки подання нового позову щодо виконання судового рішення у іншій справі, яке набрало законної сили, суперечить нормам КАС України. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності у ГУ ПФУ у Львівській області. як військовий пенсіонер. Позивачу була призначена пенсія за нормами Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі №380/6548/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Суд вирішив визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови здійснити перерахунок пенсії та її виплату з 01.04.2019 (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та додаткових видів грошового забезпечення, передбачених у новій довідці від 23.12.2022 № С/12211 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019; зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок пенсії та її виплату з 01.04.2019 (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та додаткових видів грошового забезпечення, передбачених у новій довідці від 23.12.2022 № С/12211 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019.

Відповідач на виконання цього судового рішення здійснив перерахунок пенсії позивачу та з 01.08.2023 здійснює фактичну виплату пенсії в збільшеному розмірі.

Проте, вищевказане судове рішення виконане відповідачем не в повному обсязі, оскільки позивач так і не отримував жодних виплат за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 на виконання судового рішення.

25.07.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання інформації щодо наявної суми заборгованості по пенсійним виплатам, яка виникла у відповідача перед позивачем внаслідок перерахунку пенсії за судовими рішеннями, а також просив виплатити наявну заборгованість в повному обсязі.

Відповідач листом № 1300-5802-8/90923 від 08.07.2025 повідомив, що сума доплати на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі № 380/6548/23 складає 289891,19 грн.

Водночас, відповідач листом № 15411-16860/А-54/8-1300/25 від 01.08.2025 зазначив, що черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, згідно з абз. 2 п. 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного Фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.01.2022 за № 53/37389 (у редакції постанови правління Пенсійного Фонду України від 09.12.2021 № 35-1). На даний час, проведено виплату доплат за судовими рішеннями, що набрали чинності по 19.11.2020. Враховуючи вищевикладене, виплату нарахованих коштів на виконання судових рішень Головним управлінням буде здійснено в порядку черговості після виділення коштів з Державного бюджету України.

Позивача вважає бездіяльність відповідача, що полягає в невиплаті позивачу заборгованості по пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 в загальному розмірі 289891,19 грн. протиправною, тому звернувся до суду із даним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частинами 2-4 ст. 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону № 1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Позивач наголошує, що у межах даної справи оспорюються дії відповідача щодо відмови у виплаті нарахованої пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 у розмір 289891,19 грн., розрахованої на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі № 380/6548/23, яку і просить позивач стягнути в межах розглядуваної справи.

Суд зауважує, що визначення (формулювання) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви, є диспозитивним правом позивача, за змістом якого кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд. При цьому з матеріалів справи не встановлено, що відповідач відмовляв у виплаті нарахованої пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 у розмір 289891,19 грн, а навпаки, відповідач вказує, що така сума нарахована ГУ ПФ України у Львівській області та буде виплачена позивачу за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України відповідно до черговості виплат на виконання судового рішення.

Суд зауважує, що спір щодо періоду (з 01.04.2019 по 31.07.2023) та суми (289891,19 грн.), перерахованої на виконання судового рішення пенсії між сторонами відсутній. Проте, як вказує сам позивач, виплату пенсії у сумі 289891,19 грн по справі № 380/6548/23 відповідачем не проведено.

Відповідно, у межах спірних правовідносин новий спір між позивачем та ГУ ПФУ у Львівській області щодо періоду з 01.04.2019 по 31.07.2023 та суми 289891,19 грн. не виник, натомість має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

При цьому з матеріалів справи, Єдиного державного реєстру судових рішень та КП «Діловодство спеціалізованого суду» судом не встановлено, що по справі № 380/6548/23 триває судовий контроль за виконанням рішення.

Отже, зазначені вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення по справі №380/6548/23, а тому позивач має встановлене процесуальним законом право у порядку ст. 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З урахуванням того, що питання виплати позивачу недоплаченої пенсії охоплюється рішенням суду у справі № 380/6548/23 в частині невиплати позивачу заборгованості з виплати пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 у розмірі 289891,19 грн., та належить до предмета їх виконання, заявлені у цій справі позов у частині вимог про визнання протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у виплаті (фактично бездіяльність щодо невиплати) нарахованої пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 у розмірі 289891,19 грн. та стягнення вказаної суми з ГУ ПФУ у Львівській області фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання ГУ ПФУ у Львівській області рішення суду в іншій справі, що набрало законної сили.

Суд зауважує, що процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що спеціальні норми Кодексу адміністративного судочинства України (ст. ст. 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в такій справі.

Суд враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 1291 Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 та від 09.07.2019 у справі №826/17587/18, від 28.02.2023 у справі № 260/1898/22, від 16.03.2023 у справі № 640/12697/21, від 30.11.2023 у справі № 420/6135/22, від 30.01.2024 по справі №320/19014/23 адміністративне провадження № К/990/36544/23, яка підлягає врахуванню судом під час розгляду даної справи. На даний час аналогічна позиція Верховного Суду є незмінною, зокрема, викладена Верховним Судом в постанові від 19.09.2024 по справі №400/3650/24 адміністративне провадження № К/990/28721/24.

Щодо посилання позивача на те, що належний спосіб захисту порушеного права позивача на отримання нарахованих, але невиплачених в межах справи №380/6548/23 суми пенсії у розмірі 289891,19 грн., є саме стягнення з ГУ ПФУ у Львівській області суми 289891,19 грн, суд зазначає таке.

Судом враховуються висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14.08.2024 по справі №580/5660/22 (адміністративне провадження № К/990/16293/23) в межах якої позивачем заявлялися вимоги щодо стягнення з відповідача нарахованої на виконання іншої справи, але невиплаченої відповідачем суми. Верховним Судом зазначено наступне: «водночас звертаючись із окремим позовом про стягнення з відповідача заборгованості з довічного грошового утримання судді у відставці за період з 19.02.2020 по 31.01.2021 в розмірі 548948,17 грн., нарахованої на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі №580/1797/20, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2020, позивач фактично намагається стягнути нараховану на підставі цих судових рішень суму довічного грошового утримання судді у відставці, без врахування висновків Верховного Суду від 23.06.2022. Натомість, у межах спірних правовідносин, новий спір між позивачкою та ГУ ПФУ у Черкаській області не виник. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в рішеннях від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та від 06.02.2019 у справі №816/2016/17.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими ст. 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення».

Крім того, суд звертає увагу, що при пред`явленні позовної вимоги про стягнення з ГУ ПФУ у Львівській області суми нарахованої пенсії в розмірі 289891,19 грн., позивач фактично просить змінити спосіб і порядок виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі № 380/6548/23, з зобов`язання вчинити певні дії (нарахувати та виплатити пенсію) на стягнути з відповідача відповідну суму.

При цьому, питання щодо встановлення чи зміни способу або порядку виконання рішення суду врегульовані ст. 378 КАС України.

Також суд зазначає, відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.

Позивач отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно зі ст. ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Отже, суд висновує, що питання виплати позивачу недоплаченої пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 у розмірі 289891,19 грн. охоплюється рішенням суду у справі № 380/6548/23 та належить до предмета його виконання, заявлений у цій справі позов в частині вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати нарахованої пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2023 в загальній сумі 289891,19 грн. та стягнення такої суми з відповідача фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішень суду в іншій справі, що набрали законної сили, та у випадку встановлення неналежності їх виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії, зокрема повторно виплатити на користь позивача суму 289891,19 грн. в межах даної справи.

Ухвалюючи рішення, суд керується ст. 246 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

у задоволенні адміністративного суду відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 16.02.2026.

Суддя Потабенко В.А.