Справа № 140/14398/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/14398/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - ГУ ПФУ в Хмельницькій області) про визнання протиправним та скасування рішення від 29 жовтня 2025 року №46 щодо відмови у призначенні пенсії за віком; зобов`язання призначити та виплатити пенсію за віком з 29 липня 2025 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року за записами трудової книжки.

В обґрунтування позову позивач вказала, що 22 жовтня 2025 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV). Однак отримала рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 29 жовтня 2025 року №46, яким їй відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що за поданими документами страховий стаж становить менше 32 років. При цьому до страхового стажу відповідачем не зараховано період роботи з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року.

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області протиправним. Зазначає, що запис у трудовій книжці ( НОМЕР_1 ) за період з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року оформлений належним чином: містить вичерпну інформацію про підстави його внесення, засвідчений підписом уповноваженої особи та підтверджує факт звільнення у порядку переведення до реорганізованої установи. Крім того, можливість зарахування цього періоду до страхового стажу додатково підтверджується архівними довідками від 22 січня 2025 року №83/2.13, №84/2.13 та №85/2.13.

На переконання позивача, страховий стаж, зарахований відповідачем (27 років 2 місяці 26 днів), та за спірний період (з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року) у сукупності становить понад 32 роки, що з врахуванням пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV надає їй право на призначення пенсії з 29 липня 2025 року (з наступного дня після досягнення 60-річного віку).

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.21-24) у задоволенні позовних вимог просив відмовити, зазначивши, що розглянув заяву ОСОБА_1 від 22 жовтня 2025 року та рішенням від 29 жовтня 2025 року №46 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. Стаття 26 цього Закону визначає умови для призначення пенсії: наявність у заявника віку 60 років та страхового стажу не менше 32 роки (з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року). У ОСОБА_1 відсутній страховий стаж 32 роки; не зараховано період роботи з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року, оскільки у трудовій книжці НОМЕР_1 запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства.

Відповідач також вважає, що вимоги ОСОБА_1 про зарахування стажу та призначення і виплату пенсії за віком належить до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Суд зауважує, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, оскільки заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Тому заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін в режимі відеоконференції не підлягало вирішенню судом по суті.

Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання про залучення співвідповідача; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ГУ ПФУ у Волинській області (а.с.32).

Третя особа пояснення щодо позову/ відзиву не подала.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 22 жовтня 2025 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV (а.с.8).

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 29 жовтня 2025 року №46 (а.с.6) позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу (32 роки): у ОСОБА_1 наявний страховий стаж 26 років 4 місяці 27 днів; для права враховано 27 років 2 місяці 24 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи не засвідчений печаткою; в архівній довідці від 22 січня 2025 року №83/2.13 не зазначено наказ про звільнення з роботи; архівна довідка від 22 січня 2025 року №85/2.13 за період з квітня 1984 року по грудень 1991 року не підтверджена первинними документами. До страхового стажу також не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 01 вересня 2010 року по 31 жовтня 2010 року, з 01 липня 2011 року по 31 серпня 2011 року, з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2011 року (відсутня інформація про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування періоду роботи з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року до страхового стажу стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV (набрав чинності 01 січня 2004 року) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік (60 років), а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

ОСОБА_1 виповнилося 60 років 28 липня 2025 року.

За приписами частини першої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами).

Як регламентовано пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 розділу ІV Порядку №22-1).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

У цьому спорі ключовим є питання, чи має позивач достатній страховий стаж (не менше 32 роки) на дату досягнення пенсійного віку.

В абзаці першому частини першої статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

У позивача наявна трудова книжка серії НОМЕР_1 , яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії, що не заперечується відповідачем (а.с.79-81).

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Хмельницькій області до страхового стажу не зарахувало період роботи з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року з тієї причини, що запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства.

Відповідно до пункту 2.3 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412), всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу, нагороди і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 глави 4 Інструкції №162).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 Про трудові книжки працівників передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки від 12 липня 1984 року НОМЕР_1 (записи №1 - №3) вбачається, що позивач 05 липня 1984 року прийнята продавцем в магазин №20 Управління торгівлі Ковельської міської ради народних депутатів (наказ від 05 липня 1984 року №90); 01 червня 1989 року їй присвоєна кваліфікація І категорії (наказ від 18 травня 1989 року №53); 01 травня 1992 року вона звільнена на підставі пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України - у зв`язку із переведенням у Підприємство роздрібної торгівлі №29 (наказ від 30 квітня 1992 року №51). Ці записи трудової книжки містять реквізити рішень (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади того органу, який їх видав, підпис уповноваженої особи; будь-які механічні виправлення при внесенні записів відсутні.

Згідно із записами №7 - №8 трудової книжки 05 листопада 1996 року позивач прийнята продавцем роздрібної торгівлі у Підприємство роздрібної торгівлі №29 по переводу з Управління торгівлі з 01 травня 1992 року, звідки її було також звільнено у зв`язку з переведенням в Командитне товариство Гастроном №29, утворене внаслідок приватизації Підприємства роздрібної торгівлі №29 (наказ від 05 листопада 1996 року №36). У Командитному товаристві Гастроном №29 позивач працювала з 05 листопада 1996 року по 29 серпня 1997 року (накази від 05 листопада 1996 року №4, від 28 серпня 1997 року №44).

Відповідно до довідки від 03 лютого 2025 року №1/02-2025 (а.с.56) Командитне товариство Гастроном №29 є правонаступником Підприємства роздрібної торгівлі №29.

Вказані записи свідчать про безперервність трудової діяльності позивача, а звільнення 01 травня 1992 року з магазину №20 зумовлене переведенням у Підприємство роздрібної торгівлі №29 у зв`язку із комерціалізацією торгівлі.

Крім того, позивач з метою підтвердження періоду роботи додатково надала разом із заявою про призначення пенсії архівну довідку сектору Трудовий архів архівного відділу виконавчого комітету Ковельської міської ради від 22 січня 2025 року №83/2.13 (а.с.54), з якої слідує, що ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище) згідно з наказом від 05 липня 1984 року №90 прийнято продавцем магазину №20 з 05 липня 1984 року з правом переміщення в інші підприємства управління торгівлі.

Відповідно до архівної довідки від 22 січня 2025 року №84/2.13 продавець магазину №20 ОСОБА_2 згідно з наказом від 08 січня 1986 року №4 буде обліковуватися за прізвищем чоловіка ОСОБА_3 (а.с.11).

Архівною довідкою від 22 січня 2025 року №85/2.13 підтверджено нарахування Мед/ ОСОБА_4 заробітної плати у 1986 - 1991 роках (а.с.53).

Суд вважає, що вказані ГУ ПФУ в Хмельницькій області в рішенні від 29 жовтня 2025 року №6 недоліки у заповненні трудової книжки (запис №3 не засвідчений печаткою підприємства) не можуть бути підставою для неврахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача і бути перешкодою в реалізації її конституційного права на соціальний захист, адже на підставі наданих документів (трудова книжка, архівні довідки) у сукупності вдається можливим встановити дату прийняття на роботу в магазин №20 Управління торгівлі Ковельської міської ради народних депутатів та звільнення у зв`язку із переведенням в один день 01 травня 1992 року у Підприємство роздрібної торгівлі №29.

Отже, ОСОБА_1 підлягає зарахуванню до страхового стажу період роботи з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року, а тому рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 29 жовтня 2025 року №46, яке не відповідає усім фактичним обставинам, наведеним вище нормам права, а також принципу верховенства права, належить скасувати як протиправне.

При вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Хмельницькій області, розглядаючи заяву позивача від 22 жовтня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, відмовив у призначенні пенсії у зв`язку із невиконанням умови про страховий стаж: при необхідному 32 роки безспірний стаж позивача для права на пенсію становить 27 років 2 місяці 24 дні (по 30 вересня 2025 року). При цьому з розрахунку стажу за формою РС-право (а.с.72) вбачається, що період з 20 квітня 1986 року по 19 квітня 1989 року (3 роки) включено до стажу для визначення права на пенсію як період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Однак позивач у цей час перебувала у трудових відносинах і до страхового стажу підлягає зарахуванню суцільним порядком період роботи з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року. Тобто, необхідно здійснити перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 на день досягнення пенсійного віку, яка відповідно до поданої заяви від 22 жовтня 2025 року (подана не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку) претендує на призначення пенсії з 29 липня 2025 року.

Разом з тим, розрахунок страхового стажу для визначення права саме на день досягнення пенсійного віку відсутній і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів Пенсійного фонду, а суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України суд має повноваження застосувати інший спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За обставин цієї справи належним способом захисту та відновлення прав позивача буде зобов`язання відповідача після зарахування спірного періоду та перерахунку страхового стажу повторно розглянути заяву від 22 жовтня 2025 року про призначення пенсії за віком.

Отже, позов належить задовольнити частково.

Частинами першою, третьою статті 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 18 листопада 2025 року №1.406375721.1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.3, 17).

У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області судові витрати у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (79000, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Гната Чекірди, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 21318350), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29 жовтня 2025 року №46 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 жовтня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 05 липня 1984 року по 01 травня 1992 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк