Справа № 400/6245/25
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 р. № 400/6245/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачівМіністерства оборони України, просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03168, Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання протиправними наказів, зобов`язанн вчинити дії,

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Міністерства оборони України (далі - відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 2) та просить (з урахуванням зміни предмету позову):

-визнати протиправним Наказ командира військової часини НОМЕР_1 на підставі якого було здійснено виплату грошового забезпечення і виплачена винагорода відповідно до ПКМУ №168 від 28.02.2022 року та грошове забезпечення безвісти зниклого військового ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 , а саме його матері ОСОБА_4 в період з серпня 2022 року по червень 2023 року включно.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 виплату грошового забезпечення і винагорода відповідно до ПКМУ №168 від 28.02.2022 року та грошове забезпечення безвісти зниклого військового ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 , за період з серпня 2022 року по червень 2023 року включно.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач 2 протиправно здійснив розподіл грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця шляхом виплати за період з серпня 2022 року по червень 2023 року включно його матері, оскільки у зниклого безвісті військовослужбовця є неповнолітня донька - ОСОБА_2 , яка перебуває у другій черзі на ці виплати, тоді як матір - третє. Відтак, відповідач 2 порушив положення Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884.

Ухвалою суду від 25.06.2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача - Міністерства оборони України, надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що рошове забезпечення військовослужбовців, які зникли безвісті виплачується щомісяця членам сімей військовослужбовців, виключно військовою частиною в якій військовослужбовець обліковується як зниклий безвісті, на підставі наказів командирів військових частин, в якій військовослужбовець обліковується як зниклий безвісті. Тобто, Міністерство оборони України, згідно вимог зазначених нормативно - правових актів кабінету міністрів, не приймає рішень про виплату (не виплату) грошового забезпечення та додаткової винагороди членам сімей військовослужбовців які зникли безвісті. З урахуванням зазначеного Міністерством оборони України жодних прав позивача не порушено.

Ухвалою від 23.07.2025 року суд залучив до участі другого відповідача - Військову частину НОМЕР_1 .

Від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що у відповідача було відсутнє свідоцтво про народження дитини зниклого безвісти військовослужбовця, але навіть за його наявності відповідач 2 не міг би відмовити у виплаті його матері. Також, на момент виникнення спірних правовідносин за військовою частиною не було закріплено обов`язку з`ясування кола осіб, що мають право на отримання виплат.

Заяву про зміну предмету позову прийнято до розгляду судом ухвалою від 22.10.2025 року.

Дослідивши докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про отримання виплат, що підтверджується заявою від 15.06.23 року, заявою від 16.08.23 року, заявою від 02.10.2023 року. Підставою для звернення стало те, що її рідний батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи на службі у ЗСУ зник безвісти, що підтверджується сповіщенням сім`ї № 199 від 30.08.2022 року та витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 .

Через відсутність відповідей представником позивача 30.11.2023 року було направлено адвокатський запит під вихідним № 40 до Командира військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням повідомити про результати розгляду заяв від ОСОБА_1 щодо здійснення виплат для отримання грошового забезпечення на доньку ОСОБА_2 , зниклого безвісти солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за період з 08.2022 року по 06.2023 року включно та надати письмові відповіді на заяви які надійшли на адресу частини від ОСОБА_1 .

У відповідь на адвокатський запит були надані копії заяв Позивача, запитів до військової частини та витяг з наказу.

Відповідно до виписки по надходженням по картці/рахунку і додатковим рахункам за період з 13.08.2022 - по 28.11.2023 року на рахунок Позивача щомісяця надходили лише аліменти на утримання дитини до 15.08.2023 року, а вже з 15.08.2023 року на рахунок Позивача почали надходити належне грошове забезпечення та винагорода відповідно до ПКМУ №168 від 28.02.2022 року.

Через Координаційний штаб з питань поводження з військовополоненими Південного регіону та через и на гарячу лінію Міністерства оборони України, Позивач дізналася що в період з серпня 2022 року по червень 2023 року грошове забезпечення та винагорода відповідно до ПКМУ №168 від 28.02.2022 року надходила матері безвісти зниклого військовослужбовця, ОСОБА_4 .

Вважаючи, що грошове забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця були протиправно нараховані та виплачені його матері, позивачка звернулась в інтересах ОСОБА_2 , з даним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

За приписами частини шостої статті 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Відповідно абзацу 1 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом 2 частини четвертої 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).

У пункті 3 розділу ХХХ Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Так, Порядком №884 визначається механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.

У цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку №884).

Згідно із пунктами 3, 4 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Пунктом 5 Порядку №884 передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Відповідно до пункту 6 даного Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей, зокрема, військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації), зокрема, протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Пунктом 7 Порядку №884 визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Аналіз норм частини шостої статті 9 Закону №2011 та пункту 7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.

Крім того, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідно до витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2023 року №2236 та від 20.07.2023 року №2464 виплата сум грошового забезпечення здійснювалась за період з серпня 2022 року по червень 2023 року матері зниклого безвісти військовослужбовця, ОСОБА_3 .

Суд зазначає, неповнолітні діти військовослужбовців в особі їх законних представників відносяться до другої черги осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, в той час як батьки - до третьої.

За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що Військова частина НОМЕР_1 розподіляючи належні до виплати зниклому безвісти військовослужбовцю суми грошового забезпечення у спірний період діяв з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки такі виплати мали здійснюватися представнику неповнолітньої доньки військовослужбовця. Відтак, накази командира військової часини НОМЕР_1 від 20.06.2023 року №2236 та від 20.07.2023 року №2464, на підставі яких було здійснено виплату грошового забезпечення і виплачена винагорода відповідно до ПКМУ №168 від 28.02.2022 року та грошове забезпечення безвісти зниклого військового ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 , а саме його матері ОСОБА_4 в період з серпня 2022 року по червень 2023 року включно є протиправними, тому підлягають скасуванню.

Суд зауважує, що питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів і згідно усталеної судової практики слідує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, ефективним способом захисту у даному випадку є обраний позивачем спосіб захисту, а саме шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 виплату грошового забезпечення і винагорода відповідно до ПКМУ №168 від 28.02.2022 року та грошове забезпечення безвісти зниклого військового ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 , за період з серпня 2022 року по червень 2023 року включно, з урахуванням раніше виплачених сум.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, позовні вимоги належить задовольнити.

Суд роз`яснює позивачу, що помилково або надмірно сплачена сума судового збору підлягає поверненню в порядку частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Тому, з урахуванням задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 2РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03168, ідентифікаційний код 00034022) Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання протиправними наказів, зобов`язанн вчинити дії, задовольнити.

2. Визнати протиправними Накази командира військової часини НОМЕР_1 від 20.06.2023 року №2236 та від 20.07.2023 року №2464, на підставі яких здійснено виплату грошового забезпечення і виплачена винагорода відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року та грошове забезпечення безвісти зниклого військового ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 , а саме його матері ОСОБА_4 в період з серпня 2022 року по червень 2023 року включно.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 виплату грошового забезпечення і грошової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року безвісти зниклого військового ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 , за період з серпня 2022 року по червень 2023 року включно.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар