Справа № 420/21898/25
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком від 08.04.2025 року № 76;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_2 призначення та виплату пенсії за віком із зарахуванням до загального стажу роботи періоду навчання з 01.09.1982 року по 23.05.1983 року та з 16.10.1983 року по 27.02.1985 року згідно диплому НОМЕР_1 та періодів роботи з 12.03.1985 року по 28.12.2003 року згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 ;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1982 року по 23.05.1983 року та з 16.10.1983 року по 27.02.1985 року згідно диплому НОМЕР_1 та періодів роботи з 12.03.1985 року по 28.12.2003 року згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що позбавило його права на отримання пенсії за віком.

ГУ ПФУ в Одеській області подало відзиві, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначено, що ГУ ПФУ в Одеській області не приймало участі у розгляді заяви позивача. До ГУ ПФУ в Одеській області було надано лише заяву, яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Також зазначає, що повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції Пенсійного фонду, суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

ГУ ПФУ в Одеській області подало відзив, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначили, що до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки від 11.03.1985 серія НОМЕР_2 з 12.03.1985 по 31.12.1992, оскільки наказ прийому на роботу дописано, на титульній сторінці трудової книжки дату народження дописано, 19.06.2003 зроблено запис про те, що запис 1,2 недійсний та запис засвідчено печаткою рф. Таке вказує, що періоду роботи з 01.01.1993 по 31.12.2003 на території рф згідно записів в трудовій книжці від 11.03.1985 НОМЕР_2 не зарахований, у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Крім того зазначають, що для зарахування періоду навчання з 01.09.1982 по 27.02.1985 згідно диплому від 28.02.1985 відсутні правові підстави, оскільки період навчання перетинається з військовою службою.

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами викладеними у відзиві та просив задовольнити позовні вимоги.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлено наступне.

01.04.2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

04.04.2025 заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області та прийнято рішення №76, яким відмовлено у призначенні пенсії, оскільки страховий стаж позивача складає 20 років 11 місяців 23 дні з необхідних 32 роки.

До страхового стажу не зараховано:

- згідно трудової книжки від 11.03.1985 серія НОМЕР_2 період роботи з 12.03.1985 по 31.12.1992, оскільки наказ прийому на роботу дописано, на титульній сторінці трудової книжки дата народження дописана, 19.06.2003 зроблено запис про те, що запис 1, 2 недійсний та запис засвідчено печаткою рф, період роботи з 01.01.1993 по 31.12.2003 на території рф у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;

- згідно диплому від 28.02.1985 період навчання з 01.09.1982 по 27.02.1985, оскільки період навчання перетинається з військовою службою.

Позивач вважаючи такі дії протиправними звернувся до суду з цим позовом.

Вивчивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, дослідивши письмові докази та враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи із такого.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Як встановлено судом, період роботи з 12.03.1985 року по 31.12.1992 року не зарахований до стажу роботи позивача, оскільки наказ прийому на роботу дописано, на титульній сторінці трудової книжки дата народження дописана, 19.06.2003 зроблено запис про те, що запис 1, 2 недійсний та запис засвідчено печаткою рф.

Дослідивши копію трудової книжки судом встановлено, що дійсно відповідно до запису № 5 від 19.06.2003 року зроблено запис про те, що записи 1, 2 недійсні, однак судом встановлено, що запис № 5 лише виправляє неточності записів № 1, 2, а не скасовує повністю набутий позивачем період стажу, що є очевидним і повністю витікає зі змісту цього запису.

Крім того, судом досліджена титульна сторінка трудової книжки позивача і встановлено, що будь які виправлення у даті народження відсутні, а викладення року народження, місяця та числа у іншому порядку не є виправленням і не може розцінюватись як підробка чи свідчити про те, що ця трудова книжка не належить позивачу. Суд зазначає, що відповідач лише констатує ці обставини, але не робить жодних висновків щодо встановленого та не вживає дій щодо співставлення дати народження з іншими документами такими як паспорт позивача.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Щодо періоду роботи з 01.01.1993 року по 31.12.2003 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

У відповідності до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: «виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення".

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Згідно з абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" (далі - Постанова № 1328) постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Отже, до набрання чинності Постановою № 1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Щодо періоду навчання з 01.09.1982 року по 27.02.1985 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до матеріалів справи, а саме диплому серії НОМЕР_1 , у 1982 році позивач вступив до Новоросійського медичного училища і в 1985 році закінчив повний курс навчання.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з військового квитка НОМЕР_3 , позивач з 23 травня 1983 року по 15 жовтня 1983 року проходив військову службу.

Таким чином, суд погоджується з тим, що період навчання позивача перетинається з військовою службою, однак переривання навчання для проходження строкової служби не є підставою не врахування позивачу періоду навчання до страхового стажу.

Суд зауважує, що рішення відповідача не містить його незгоду з тим, що позивач навчався за формою навчання відмінної від денної, а так само не містить будь-яких інших підстав для незарахування спірного періоду до страхового стажу позивача, окрім як часткове співпадіння з періодом проходження позивачем військової служби.

При цьому відповідач не зараховує весь період навчання позивача, тоді як він співпадає лише частково.

З цього приводу суд зауважує, що проходження позивачем військової служби відбулося з відповідною перервою періоду навчання в училищі, що жодним чином не перешкоджає обрахувати та врахувати тривалість як одного, так й іншого.

З урахуванням усього викладеного, суд вважає, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 08.04.2025 року № 76 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком із зарахуванням до загального стажу роботи періоду навчання з 01.09.1982 року по 23.05.1983 року та з 16.10.1983 року по 27.02.1985 року згідно диплому НОМЕР_1 та періодів роботи з 12.03.1985 року по 28.12.2003 року згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде саме повторний розгляд заяви про призначення пенсії, оскільки необхідно врахувати стаж, про який зазначено у судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 200/18450/21 від 24 жовтня 2024 року.

Крім того, в постанові по справі № 420/34524/23 Верховний Суд також дійшов висновку, що індивідуальне обчислення розміру пенсії та остаточне рішення щодо її нарахування потребує здійснення уповноваженим органом розрахункових дій, передбачених законодавством у сфері пенсійного забезпечення, що входить до компетенції органів Пенсійного фонду.

Отже, у цьому випадку належним способом поновлення порушеного права є зобов`язання Пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків судів.

Крім того, дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача.

Враховуючи, що право позивача на призначення пенсії за віком порушило Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, то саме цей орган Пенсійного фонду України належить зобов`язати відновити порушене право позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір розподілено відповідно до ст. 139 КАС України. Часткове задоволення позовних вимог не впливає на суму судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки кількість задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості заявлених, та тих, за які такий збір сплачувався.

Керуючись ст. 241-246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.04.2025 року № 76.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 року по 23.05.1983 року та з 16.10.1983 року по 27.02.1985 року та періодів роботи з 12.03.1985 року по 28.12.2003 року.

У задоволені іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, Донецька обл., м. Слов`янськ, площі Соборна, 3, 84122) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.