Справа № 400/11845/25
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 р. № 400/11845/25
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, з дотриманням вимог, передбачених ст.263 КАС України адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053,
провизнання протиправним та скасування рішення від 16.07.2025 №70, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в місті Києві від 16.07.2025 № 70 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 28.06.1994 року та період роботи з 31.05.1996 по 31.03.1999 року; зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як матері інваліда з дитинства, з дати звернення з відповідною заявою, а саме з 16.07.2025 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 08.07.2025 звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак рішенням Головного управління ПФУ в місті Києві від 16.07.2025 №70 було протиправно відмовлено їй у призначенні пенсії в зв`язку із порушенням вимоги п. 2.17 (не підтверджено факт виховання дітей до шестирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження НОМЕР_2 від 11.07.2008 року відсутній штамп про отримання паспорту, паспорт дитині не надано), п. 2.18 Порядку (відсутність документів про визнання особою з інвалідністю з дитинства). При цьому, не взято до уваги : медичний висновок від 14.10.1996 №210 (підписи завірено печаткою для довідок, відсутній ПІБ підписантів, відсутній кутовий штамп); медичний висновок від 27.10.2006 №41 (відсутній підпис заступника головного лікаря); медичний висновок від 04.04.2012 №10 (відсутній кутовий штамп, підпис лікаря, що лікує). Також не враховано до страхового стажу період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 28.06.1194 року (в дипломі відсутня дата початку навчання, а в додатку відсутній номер диплому та печать навчального закладу не придатна для сприйняття її змісту); період роботи з 31.05.1996 по 31.03.1999 (у трудовій книжці виправлення номеру наказу (запис №4) не завірено належним чином, у довідці від 07.02.2025 №99/01.1-14 дата наказу про звільнення 10.11.1997 не відповідає даті звільнення 11.11.1996).

Відповідач - Головне управління ПФУ в Миколаївській області, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В письмовому відзиві обгрунтував свою позицію тим, рішення Головного управління ПФУ в м. Києві від 16.07.2025 №70 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 115 Закону №1058 є правомірним та законним, прийнятим у межах, у спосіб та у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідач - Головне управління ПФУ в місті Києві, своїм правом не скористався, відзиву на позов не надав, своєї позиції стосовно позовних вимог не висловив.

В свою чергу, позивачка надала відповідь на відзив, у якій вказав на необгрунтованість доводів відповідача, адже нею були надані документи, що підтверджують її навчання, стаж роботи та виховання нею дитини з інвалідністю, а саме: трудову книжку, диплом, свідоцтва про народження дітей, медичний висновок від 14.10.1996 №210, медичний висновок від 27.10.2006 №41, медичний висновок від 04.04.2012 №10. Помилки або формальні неточності у поданих документах, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд розглянув справу 16.02.2026 відповідно до вимог ст. 263 КАС України, без проведення судового засідання, в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.07.2025 звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління ПФУ в місті Києві від 16.07.2025 №70 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку із порушенням вимоги п. 2.17 (не підтверджено факт виховання дітей до шестирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження НОМЕР_2 від 11.07.2008 року відсутній штамп про отримання паспорту, паспорт дитині не надано), п. 2.18 Порядку (відсутність документів про визнання особою з інвалідністю з дитинства). При цьому, не взято до уваги : медичний висновок від 14.10.1996 №210 (підписи завірено печаткою для довідок, відсутній ПІБ підписантів, відсутній кутовий штамп); медичний висновок від 27.10.2006 №41 (відсутній підпис заступника головного лікаря); медичний висновок від 04.04.2012 №10 (відсутній кутовий штамп, підпис лікаря, що лікує). Також не враховано до страхового стажу період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 28.06.1994 року (в дипломі відсутня дата початку навчання, а в додатку відсутній номер диплому та печать навчального закладу не придатна для сприйняття її змісту); період роботи з 31.05.1996 по 31.03.1999 (у трудовій книжці виправлення номеру наказу (запис №4) не завірено належним чином, у довідці від 07.02.2025 №99/01.1-14 дата наказу про звільнення 10.11.1997 не відповідає даті звільнення 11.11.1996). При цьому, Головним управлінням ПФУ в м. Києві у спірному рішенні від 16.07.2025 №70 встановлено, що відповідно до наданих до заяви документів загальний страховий стаж складає 30 років 3 місяці 14 днів.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

З наведених позицій сторін вбачається, що у цій справі перед судом постали наступні питання: 1) чи має право позивачка на призначення дострокової пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058; 2) чи надано позивачкою до Пенсійного фонду достатні документи для підтвердження наявності у неї права на призначення пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 КАС України; 3) чи правомірно Пенсійний фонд не врахував до страхового стажу позивачки період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 28.06.1194 року та період роботи з 31.05.1996 по 11.11.1996 року.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788) та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державіне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом з дитинства згідно посвідчення серії НОМЕР_3 .

Відмовляючи у призначенні позивачці дострокової пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 як матері особи з інвалідністю, відповідач зазначив про не підтверження факту виховання дітей до шестирічного віку, оскільки у свідоцтві про народження НОМЕР_2 від 11.07.2008 відсутній штапм про отримання паспорту та відсутність документів про визнання особою з інвалідністю. При цьому, не взято до уваги : медичний висновок від 14.10.1996 №210, оскільки підписи завірено печаткою для довідок, відсутні ПІБ підписантів, відсутній кутовий штамп; медичний висновок від 27.10.2006 №41, оскільки відсутній підпис заступника головного лікаря; медичний висновок від 04.04.2012 №10, оскільки відсутній кутовий штамп, підпис лікаря, що лікує.

Пункт 2.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі- Порядок №22-1), передбачає, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Відповідно до п. 2.18 Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Відповідно до пп. 6 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком: жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку, - документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону).

З аналізу наведених вище норм, суд вбачає, що для призначення пенсії відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону №1058 подаються документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. Факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги.

В матеріалах справи містяться свідоцтво про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його паспорт № НОМЕР_4 , посвідчення особи інваліда з дитинства, Довідка до акта огляду МСЕК №510771, якою ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з дитинства безстроково, медичний висновок №10 від 04.04.2012 на дитину інваліда з дитинства віком до 18 років, медичний висновок №41 від 27.10.2006 на дитину інваліда з дитинства віком до 16 років, медичний висновок №210 від 14.10.1996 на дитину інваліда з дитинства віком до 18 років.

Всі ці документи в сукупності підтверджують факт визнання дитини позивача особою з інвалідністю з дитинства та факт її виховання до зазначеного віку.

Надана позивачкою до матеріалів справи копія паспорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спростовує твердження відповідача про те, що паспорт дитині не видано. У будь-якому випадку, наведеним вище п. 2.17 Порядку передбачено, що факт виховання дитини до зазначеного віку встановлюється на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини, тому надане позивачкою до Пенсійного фонду копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 підтверджує факт виховання нею дитини -інваліда з дитинства.

Щодо недоліків у медичних висновках (відсутність кутового штампу, ПІБ підписантів, підписів лікаря, що лікує та завірення неналежною печаткою), то зазначені недоліки не містять в собі розбіжностей, недостовірностей, що ставили б під сумнів їх справжність.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці або довідках. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

З наведеного випливає, що на позивачку не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення права на соціальний захист) за недоліки оформлення медичних довідок, виписок.

Таким чином, оскільки станом на день звернення до Пенсійного фонду позивачка досягла 50 річного віку, має загальний страховий стаж більше 15 років (в спірному рішенні від 16.07.2025 обраховано страховий стаж 30 років 3 місяці 14 днів), надала передбачені Порядку №22-1 документи, що підтверджують факт народження дитини, факт виховання її до шестирічного віку, факт визнання особою з інвалідністю з дитинства, то вона має право на призначення їй дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

Що стосується позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу періодів навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 28.06.1994 року та період роботи з 31.05.1996 по 1999 року, суд зазначає.

Як вбачається з рішення від 16.07.2025 №70, підставою не врахування вказаних періодів до страхового стажу позивачки слугувало те, що в дипломі відсутня дата початку навчання , а в додатку до диплома відсутній номер диплому та печать навчального закладу не придатна для сприйняття її змісту; у трудовій книжці виправлення номеру наказу (запис №4) не завірено належним чином, у довідці від 07.02.2025 №99/01.1-14 дата наказу про звільнення 10.11.1997 не відповідає даті звільнення.

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Разом з цим, суд зазначає, що неповне заповнення трудової книжки та записів у ній не спростовує факту трудової діяльності позивачки у наведений вище період, а лише є неповним заповненням трудової книжки підприємством.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

З наведеного випливає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за недоліки оформлення трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Також, слід зазначити, що виявлені недоліки при формуванні трудової книжки позивача підтверджені наданою нею довідкою від 07.02.2025 №99/01.1-14, а розбіжність у даті наказу на один день не спростовує факту трудової діяльності.

Позивачкою надано довідку Новобузького фахового педагогічного коледжу №98 від 15.08.2025, якою підтверджено навчання в Новобузькому педагогічному училищі Миколаївської області з 01.09.1992 по 28.06.1994, що виключає сумніви у необхідності зарахування до страхового стажу періоду навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 28.06.1994 року.

За таких обставин, позивачу протиправно не враховано до страхового стажу період роботи з 31.05.1996 по 31.03.1999 та період навчання з 01.09.1992 по 28.06.1994 року.

Зважаючи на зареєстроване місце проживання позивачки у Миколаївській області, та враховуючи п. 4.10 Порядку №22-1, суд вважає доцільним зобов`язати здійснити перерахунок стажу та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 Головне управління ПФУ в Миколаївській області.

Позов задовольнити повністю.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд використовуючи повноваження передбачені ч.2 ст.9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 968,96 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ПФУ в місті Києві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,048) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 16.07.2025 року №70 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54008, РНОККП 13844159) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) період навчання з 01.09.1992 по 28.06.1994 року згідно диплому НОМЕР_1 від 28.06.1994 року, період роботи з 31.05.1996 по 31.03.1999 року, та призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення з відповідною заявою, а саме з 16.07.2025.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудряввська, 16, Київ, 04053, ) ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_5 ) судові витрати в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім грн дев`яносто шість коп) гривень.

5. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 16.02.2026