Справа № 560/14389/25
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

16 лютого 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся представник ОСОБА_1 адвокат Суховерко Олександр Васильович з адміністративним позовом від 12.08.2025 в якому просить: 1) Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформлене протоколом від 18 липня 2025 року №57/д, повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання; 2) Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю його батька - солдата ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана із загибеллю його батька - солдата ОСОБА_2 , сметь якого пов`язана із захистом Батьківщини.

У позові представник позивача пояснив, що 26.06.2023 отримав сповіщення про те, що його батько - солдат ОСОБА_2 29.08.2022 зник безвісти поблизу населеного пункту Степова долина, Миколаївського району, Миколаївської області. 28.05.2025 було видано Свідоцтво серії НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_2 . Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 27 червня 2024 року про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, солдат ОСОБА_2 дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в районі населеного пункту Правдине Херсонського району Херсонської області. Відповідно до Витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії (Протокол №2163 від 08.08.2024) травма, яка призвела до смерті ОСОБА_2 , та причина смерті, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 липня 2025 року №57/д документи Позивача були повернуті на доопрацювання, так як Позивач не надав документів підтверджуючих право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення даного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що вважає протиправним, тому звернувся до суду з цим позовом (арк. спр.2-8).

У Відзиві на позов від 08.09.2025 відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що на дату смерті ОСОБА_2 - 29 серпня 2022 року, діяла редакція частини першої статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачала виключний перелік осіб, уповноважених на отримання одноразової грошової допомоги: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге; діти, які не досягли повноліття; утриманці загиблого (померлого). Норма пункту 2 Постанови КМ України № 168 від 28.02.2022 чітко визначає, що дата загибелі військовослужбовця є моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, а отже, саме ця дата є відправною точкою для визначення правового режиму. Відповідно, до правовідносин щодо виплати ОГД застосовується редакція Закону України № 2011-XII, чинна на дату загибелі, незалежно від часу подання заяви особою. Вважає, що аргументи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин редакції статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №3515-IX від 09.12.2023 року, яка набрала чинності 29.03.2024 року, є безпідставними і невмотивованими, зокрема, що право позивача (чи його відсутність) має визначатися станом на 29 серпня 2022 року, а не за законодавством, яке змінилося 29 березні 2024 року. Крім цього, позивач є повнолітнім сином загиблого, однак не був утриманцем, що є обов`язковою умовою в редакції закону, яка діяла на момент смерті військовослужбовця, тому відповідно, він не набув суб`єктивного права на ОГД. Також зазначає, що пункти 4.5 та 4.6 Порядку, затвердженого Наказом МО України №45, підтверджують, що повернення документів на доопрацювання не є остаточною відмовою в наданні одноразової грошової допомоги (ОГД), а частиною адміністративної процедури (арк. спр.32-34).

Представник позивача надав відповідь на Відзив від 17.09.2025 в якій пояснив, що позивач, починаючи з 2004 року хворіє, та перебуває на спостереженні у лікаря-невролога з діагнозом - епілептична хвороба, тому не в змозі повноцінно себе забезпечувати, та за життя батька отримував таку допомогу від нього. Вважає, що правовідносин цієї справі, слід застосовувати законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин - момент звернення Позивача із заявою на отримання одноразової грошової допомоги, тобто станом на 30.04.2025 року (арк. спр.38-41).

Встановивши обставини (факти), якими сторони пояснюють вимоги та заперечення, оцінивши надані учасниками справи докази, беручи до уваги норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд робить такі висновки, враховуючи наступне.

Щодо клопотання представника позивача від 09.10.2025 (арк. спр.50) про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, суд вважає, що для цього немає підстав, враховуючи предмет позову, строку подання клопотання (не пізніше п`яти днів з дня отримання Відзиву) та його обгрунтування. При цьому, суд не ставить під сумнів важливість справи для позивача, а для встановлення обставин у справі немає перешкод шляхом надання суду письмових пояснень та доказів, що і реалізовують сторони у справі. Крім цього, суд враховує, що про це не просить відповідач, надмірне навантаження на суддю та відсутність періодично постійного електропостачання, що негативно впливає на роботу суду, зокрема, на проведення засідань в режимі відеоконференції.

Вирішуючи заяву представника відповідача від 23.10.2025, суд роз`яснює представнику, що при розгляді справи у спрощеному позовному провадженні подається відзив. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. Тобто, КАС України не передбачає заявлення питань у заявах та нагадувань, зокрема: "... що відповідно до ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, зокрема: - за незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору або за грубе порушення закону, яке призвело до істотних негативних наслідків. Це не є застереженням чи тиском на суд, але має на меті підкреслити важливість дотримання законності, меж судових повноважень і фінансової відповідальності держави перед суспільством.". При цьому, суд звертає увагу представника суб`єкта владних повноважень, що вказане у заяві, має у цьому випадку ознаки тиску на суд, тому не реагує на ці ознаки, хоч представник зазначає у заяві, що: " Це не є застереженням чи тиском на суд...", що також не припустимо. Зміст рішення суду визначений ст.246 КАС України і у главі 1 КАС України, прописані також принципи адміністративного судочинства (верховенство права, рівність учасників судового процесу, змагальність, інші), що суд додатково роз`яснює представнику суб`єкта владних повноважень, а випадку незгоди з судовим рішенням учасники (позивач, відповідач) можуть оскаржити його в апеляційній чи касаційній інстанції (також принцип).

Відповідно до Сповіщення сім`ї від 26.09.2023 за №7097, ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 що його батько ОСОБА_2 (солдат) зник безвісти 29.08.2022 поблизу населеного пункту Степова Долина Миколаївського району Миколаївської області (арк. спр.15).

Згідно із Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 39 років про що зроблено відповідний актовий запис 14.05.2024 за №12 (арк. спр.16).

Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_2 від 27.06.2024 за №2907 підтверджено безпосередню участь ОСОБА_2 у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Ця довідка видана на запит начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 за №2069 від 17.06.2024 (арк. спр.14).

У заяві ОСОБА_1 , яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 30.04.2025 за вхідним номером 768 заявник просить виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю (смертю) батька ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. спр.20-21).

Сторони не оспорюють, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 від травми, яка пов`язана із захистом Батьківщини, що також підтверджено матеріалами справи, тому це не потребує доказуванню в силу вимог ч.1 ст.78 КАС України.

Статтею 1-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно з п.2 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Відповідно до пп.1 п.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції з 19.08.2022 до часу написання рішення), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У редакції ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла з 17.08.2023 визначено, що: 1. У випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

2. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

На час оформлення Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 - 28.05.2024, п.1 ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (діє з 18.05.2024) визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Згідно з п.4 ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Так як смерть батька позивача зафіксована актовим записом №12 від 14.05.2024, який виданий 28.05.2024, суд вважає, що саме з 28 травня 2024 року позивач міг реалізувати своє право на одноразову грошову допомогу передбачену ст.16 та ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Тобто, право на цю допомогу у позивача виникло не з дати смерті батька позивача - 29.08.2022, а з дати видачі актового запису - 28.05.2024, тому до правовідносин застосовується редакція ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла в цей час та часу звернення із відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 - 30.04.2025.

Отже, за новою редакцією статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дітей, незалежно від умови досягнення чи не досягнення ними повноліття, включено до складу членів сімей загиблих (померлих) осіб, які (члени сім`ї) мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Слід зазначити, що в теорії права дія нормативно-правових актів у часі розглядається як інтегративна категорія, що включає такі моменти тривалості та особливості реалізації акта у часі (темпоральні характеристики нормативно-правового акта), як: 1) дата набрання актом чинності та дата введення його в дію, а також дата втрати актом (повністю або в певній частині) чинності та, відповідно, припинення його дії; 2) чинність та дія акта; 3) способи (види) дії акта у часі.

Дія нормативно-правових актів у часі є, як правило, перспективною, тобто розрахованою на поведінку суб`єктів права, що виникає після набрання чинності актом. Проте, у деяких випадках нормативно-правові акти можуть мати зворотну (так звану ретроспективну) дію у часі, тобто поширюватись в цілому або в певній частині на відносини, що виникли до набрання ним чинності.

Позицію щодо дії законів та інших нормативно-правових актів в часі неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.97 N 1-зп, від 09.02.99 N 1-рп/99, від 05.04.2001 N 3-рп/2001, від 13.03.2012 N 6- рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, становлять випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України також видно, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому у рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 N 5-р (I)/2019 Конституційний Суд України зробив висновок, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, у разі безпосередньо (прямої) дії нормативно-правового акта в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

До того ж, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31.03.2021 у справі N 803/1541/16 вказала, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.09.2020 у справі N 826/10971/16, від 24.01.2023 у справах N 640/14816/20 та N 600/5806/21-а, від 08.10.2021 у справі N 240/19318/20, від 16.11.2021 у справі N 360/1406/20, від 01.12.2022 у справі N 640/7578/20, від 07.11.2023 у справі N 520/9778/19 та від 10.01.2024 у справі N 380/13615/21.

З огляду на вказане, враховуючи вищенаведені правові норми Основного Закону України, юридичні позиції Конституційного Суду України щодо їх офіційного тлумачення та висновки Верховного Суду стосовно застосування цих норм, в контексті спірного правового питання, що виникло у цій справі, та з огляду на характер і зміст спірних правовідносин, суд першої інстанції вважає, що правовідносини щодо призначення одноразової грошової допомоги починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй одноразову грошову допомогу і тривають до моменту прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги уповноваженим органом, а саме Комісією, з урахуванням трирічного строку протягом якого особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", можуть його реалізувати.

Лише у разі якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення про призначення одноразової грошової допомоги у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.07.2025, затвердженого заступником Міністра оборони України 23.07.2025, комісія розглянувши подані документи ОСОБА_1 вирішила повернути документи на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підтверджують, що він перебував на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії загиблого, судового рішення встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги. Також у цьому Протоколі вказано редакцію ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", і зокрема вказано, що: "У редакції статті 16-1 згаданого Закону, чинній на дату смерті військовослужбовця, визначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого)."; "Також за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітній син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою із інвалідністю) і перебував на його утриманні." (арк. спр.19-20).

Відповідач у Відзиві, також вказав, що: "Пункти 4.5 та 4.6 Порядку, затвердженого Наказом МОУ №45, підтверджують, що повернення документів на доопрацювання не є остаточною відмовою в наданні одноразової грошової допомоги (ОГД), а є частиною адміністративної процедури.".

Отже, відповідач вирішував заяву позивача, яка зареєстрована 30.04.2025 у ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру".

Пунктом 5 ч.1 ст. 2 Закону України "Про адміністративну процедуру" визначено, що адміністративна процедура - це визначений законом порядок розгляду та вирішення справи.

Згідно із ст.3 Закону України "Про адміністративну процедуру" адміністративна процедура визначається Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Законом можуть бути встановлені особливості адміністративного провадження для окремих категорій адміністративних справ. Такі особливості повинні відповідати принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про адміністративну процедуру" учасники адміністративного провадження мають право: 1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом; 2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників; 3) ознайомлюватися з матеріалами справи (крім відомостей, що відповідно до закону віднесені до інформації з обмеженим доступом), робити з них витяги, копії тощо, у тому числі з використанням технічних засобів, під час здійснення та після завершення адміністративного провадження, отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження; 4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника; 5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи; 6) бути поінформованими про дату, час і місце слухання у справі (в разі його проведення); 7) подавати клопотання про: а) відвід посадової особи адміністративного органу, яка розглядає справу, а також відвід особи, яка сприяє розгляду справи; б) залучення до участі в адміністративному провадженні іншого учасника та/або особи, яка сприяє розгляду справи; в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи; г) призначення експертизи, отримання консультації та/або висновку спеціаліста; ґ) зупинення адміністративного провадження; д) поновлення адміністративного провадження; е) продовження строку здійснення адміністративного провадження; є) відмову від розгляду заяви або скарги та закриття адміністративного провадження; ж) вчинення іншої дії, що не суперечить закону та сприяє розгляду справи; 8) бути поінформованими про результат вирішення справи; 9) отримати адміністративний акт; 10) досягти примирення на будь-якому етапі здійснення адміністративного провадження за скаргою; 11) оскаржити у передбаченому законом порядку адміністративний акт, процедурне рішення або дію, бездіяльність адміністративного органу; 12) користуватися іншими визначеними законом правами в адміністративному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.71 Закону України "Про адміністративну процедуру" письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.

Статтею ст.72 Закону України "Про адміністративну процедуру" визначено, зокрема, що: 1. Адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).

Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.

2. У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.

3. Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином.

4. Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта.

5. Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.

Щодо наданих учасниками судових рішень апеляційних інстанцій, суд роз`яснює учасникам справи, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідач не надав суду адміністративне провадження і, зокрема, доказів дотримання вимог суб`єктом владних повноважень Закону України "Про адміністративну процедуру" при вирішення заяви позивача оскаржуваним рішенням у вигляді Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.07.2025, затвердженого заступником Міністра оборони України 23.07.2025.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином суд робить висновок, що суб`єкт владних повноважень не дотримався вимог Закону України "Про адміністративну процедуру" при вирішенні заяви позивача оскаржуваним рішенням у вигляді Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.07.2025, затвердженого заступником Міністра оборони України 23.07.2025, яку, як сам повідомив суду, вирішував за адміністративною процедурою (вказав у Відзиві), тому безпідставно повернув заяву ОСОБА_1 на доопрацювання. Відтак, належним захистом порушеного права позивача буде вирішення його заяви відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням обставин встановлених у цій адміністративній справі, під час якої суб`єкт владних повноважень встановить всі обставини в тому числі вказані у оскаржуваному рішенні, а саме, чи є повнолітній син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою із інвалідністю) і перебував на його утриманні та інші обставини необхідні для вирішення заяви позивача. З урахуванням вищевказаного немає підстав для задоволення зобов`язальної вимоги вказаної позивачем, однак, за встановлених обставин у справі, суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог з метою захисту прав, прав, свобод та інтересів людини і громадянина, що передбачено ч.2 ст.9 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, тому ці витрати слід присудити на його користь.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 від 12.08.2025 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення, яке оформлене Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.07.2025, затвердженого заступником Міністра оборони України 23.07.2025 щодо вирішення заяви ОСОБА_1 , яка зареєстрована 30.04.2025 за вхідним номером 768.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 (комісію) вирішити по суті заяву ОСОБА_1 , яка зареєстрована 30.04.2025 за вхідним номером 768 з дотриманням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру" та обставин встановлених у цій адміністративній справі.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) гривень за рахунок асигнувань Міністерства оборони України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16 лютого 2026 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:ІНФОРМАЦІЯ_6 (АДРЕСА_2)

Головуючий суддя А.І. Петричкович