Справа № 500/6892/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6892/25

16 лютого 2026 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство "ІНФОРЕСУРС" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства освіти і науки України (далі відповідач), третя особа на стороні відповідача Державне підприємство ІНФОРЕСУРС (далі третя особа) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо формування довідки з Єдиної державної електронної бази з питань освіти із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти: Ні, порушує щодо навчання за спеціальністю/професією G7 Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті;

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України сформувати нову довідку з Єдиної державної електронної бази з питань освіти із зазначенням відомостей про послідовність отримання освіти: Так, не порушує щодо навчання за спеціальністю/професією G7 Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті.

Позовна заява сформована в системі Електронний суд та подана представником позивача адвокатом Кіншовим Дмитром Сергійовичем, який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АХ №1308231 від 03.12.2025.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що навчається в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті за спеціальностями G7 Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка та 133 Галузеве машинобудування.

Харківський національний автомобільно-дорожній університет сформував довідку ЄДЕБО від 01.10.2025 №778731, згідно з якою у відповідному полі На підставі даних що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України Про освіту зазначено Ні, порушує.

Представник позивача 17.11.2025 звернувся до відповідача та третьої особи з адвокатським запитом щодо зазначення в довідці ЄДЕБО від 01.10.2025 №778731 інформації, згідно з якою поточне здобуття освіти позивачем порушує послідовність, визначену статтею 10 Закону України Про освіту.

Листом від 24.11.2025 №01-15/4545 ДП ІНФОРЕСУРС зазначило, що внесення до Єдиної електронної бази змін стосовно інформації про особу, на підставі якої визначається порушення чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, відноситься до компетенції суб`єктів освітньої діяльності.

Листом від 19.11.2025 №3/10353-25 Директорат вищої освіти та освіти дорослих Міністерства освіти і науки України повідомив про відсутність підстав для внесення змін до ЄДЕБО в частині формування відповідної довідки.

Вважаючи протиправним зміст спірної довідки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 08.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою від 08.12.2025 суд залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 10.12.2025 суд продовжив розгляд справи.

Відповідач подав до суду відзив, у якому зазначив, що документ про вищу освіту свідчить не лише про здобуття вищої освіти певного рівня, але й про присудження особі відповідної освітньої кваліфікації та набуття права на здобуття освіти на наступному рівні вищої освіти. Таким чином, у разі повторного вступу для здобуття освіти за тим самим освітнім ступенем, здобуття вищої освіти відбуватиметься в непослідовному порядку. Саме тому у довідці, сформованій на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти у відповідному поле буде зазначено Ні, порушує. Зауважує, що питання внесення інформації про здобувача освіти до ЄДЕБО, а також надання довідки, яка формується за даними ЄДЕБО і має підтверджувати статус здобувача вищої освіти, належить до компетенції суб`єктів освітньої діяльності. Звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 10 Закону України Про освіту згідно з дорученням Міністра освіти і науки України від 31.05.2024 №1/34-Д-24 встановлено алгоритм визначення послідовності здобуття освіти, здійснено розроблення технічного опису та забезпечено доопрацювання відповідно до нього програмного забезпечення Єдиної державної електронної бази з питань освіти. Відтак, вимога позивача не може бути задоволена.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти відзиву та просив задовольнити позов в повному обсязі, одночасно наголосив, що ОСОБА_1 не отримав документа про освіту за спеціальністю « 133 Галузеве машинобудування» (диплом магістра), відповідно особа не порушує послідовність, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», здобуття освіти за спеціальністю «G7 Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка».

Ухвалою від 14.01.2026 постановлено витребувати докази по справі.

Письмові докази від Харківського національного автомобільно-дорожнього університету надійшли до суду 26.01.2026.

Інші заяви до суду не надходили.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, встановив такі обставини.

Відповідно до даних, що містяться в довідці ЄДЕБО від 01.10.2025 №778731 та №778733, позивач 30.06.2020 закінчив навчання в Луганському національному аграрному університеті й отримав диплом бакалавра серії НОМЕР_1 .

Також позивач 19.02.2024 закінчив навчання в Закладі професійної (професійно-технічної) освіти Харківський професійний коледж й отримав диплом кваліфікованого робітника серії НОМЕР_2 .

Згідно з наказом від 30.08.2024 №178/4 позивач з 09.09.2024 вступив на навчання в Харківський національний автомобільно-дорожній університет за ступенем/рівнем освіти магістр на денній формі навчання, за спеціальністю/професією 133 "Галузеве машинобудування".

Відповідно до наказу від 01.09.2025 №141/4 позивач з 09.09.2025 вступив на навчання в Харківський національний автомобільно-дорожній університет за ступенем/рівнем освіти магістр, на денну форму навчання, за спеціальністю/професією G7 "Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка".

Харківський національний університет сформував довідку ЄДЕБО від 01.10.2025 №778733, у якій у відповідному полі На підставі даних, що міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти за спеціальністю/професією 133 "Галузеве машинобудування"не порушує послідовності, визначеної частиною другою статі 10 Закону України Про освіту, де у відповідному розділі вказано Так, не порушує.

Також Харківський національний університет сформував довідку ЄДЕБО від 01.10.2025 №778731, у якій у відповідному полі На підставі даних, що міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти за спеціальністю/професією G7 "Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка" порушує послідовність, визначену частиною другою статі 10 Закону України Про освіту, де у відповідному розділі вказано Ні, порушує.

Не погоджуючись із зазначеною інформацією у довідці ЄДЕБО від 01.10.2025 №778731, представник позивача 17.11.2025 звернувся до відповідача та третьої особи з адвокатським запитом, у якому просив повідомити про причини внесення відомостей про порушення позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України Про освіту.

Листом від 24.11.2025 №01-15/4545 ДП Інфоресурс повідомило, що внесення до Єдиної електронної бази змін стосовно інформації про особу, на підставі якої визначається порушення чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, відноситься до компетенції суб`єктів освітньої діяльності.

Відповідач листом від 19.11.2025 №3/10353-25 зазначив, що згідно з інформацією, що міститься в ЄДЕБО, позивач 30.08.2024 зарахований для здобуття освітнього ступеню магістра (НРК 7) до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету. Проте 01.09.2025 повторно зарахований для здобуття освітнього ступеня магістра (НРК 7) до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, що свідчить, враховуючи викладене вище, про здобуття вищої освіти в непослідовному порядку. Саме тому у відповідному полі довідки зазначено Ні, порушує. Відповідач, враховуючи викладене, повідомив, про відсутність підстав для внесення змін до ЄДЕБО в частині формування відповідної довідки.

Позивач, не погодився зі змістом довідки ЄДЕБО від 01.10.2025 №778731, у графі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту»» якої вказано «Ні, порушує». Вважаючи, що така довідка порушує права на освіту та, як наслідок, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього спору є зазначена в Довідці з ЄДЕБО інформація про порушення позивачем послідовності здобуття освіти.

Спірні правовідносини врегульовано Конституцією України, Законом України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII, Законом України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII, Законом України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII, Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Приписами статті 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина 1). В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції (частина 2).

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі Закон №1932-XII) визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, введено воєнний стан, який продовжено наступними Указами та діє до сьогодні.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ).

Згідно із статтею 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації передбачено статтею 23 Закону №3543-ХІІ.

Пунктом 1 частини 3 цієї статті передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною 2 статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях врегульовано Законом України від 05.09.2017 №2145-VIII «Про освіту» (далі Закон №2145-VIII).

У пункті 23 частини 1 статті 1 Закону №2145-VIII визначено, що рівень освіти завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.

Частиною 2 статті 10 Закону №2145-VIII передбачено, що рівнями освіти є:

дошкільна освіта;

початкова освіта;

базова середня освіта;

профільна середня освіта;

перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти;

фахова передвища освіта;

початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти;

перший (бакалаврський) рівень вищої освіти;

другий (магістерський) рівень вищої освіти;

третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.

Частиною 2 статті 17 Закону №2145-VIII передбачено, що рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.

Приписами статті 40 Закону №2145-VIII встановлено, що після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту (частина 1).

Документи про освіту видаються закладами освіти та іншими суб`єктами освітньої діяльності (частина 2).

Інформація про видані документи про середню, професійну (професійно-технічну), фахову передвищу та вищу освіту вноситься до Єдиного державного реєстру документів про освіту в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки (частина 3).

Закон України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII (далі Закон №1556-VII) встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях.

Положеннями статті 5 Закону №1556-VII передбачено, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.

Перший (бакалаврський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування складних спеціалізованих задач у певній галузі професійної діяльності.

Другий (магістерський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування задач дослідницького та/або інноваційного характеру у певній галузі професійної діяльності.

Третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності розв`язувати комплексні проблеми в галузі професійної та/або дослідницько-інноваційної діяльності (частина 1).

Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва (частина 2).

Молодший бакалавр це освітній або освітньо-професійний ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти і присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньої програми, обсяг якої становить 120 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня молодшого бакалавра на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти.

Особа має право здобувати ступінь молодшого бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти (частина 3).

Особа має право здобувати ступінь бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти (частина 4).

Особа має право здобувати ступінь магістра за умови наявності в неї ступеня бакалавра (частина 5).

Особа має право здобувати ступінь доктора філософії під час навчання в аспірантурі (ад`юнктурі). Особи, які професійно здійснюють наукову, науково-технічну або науково-педагогічну діяльність за основним місцем роботи, мають право здобувати ступінь доктора філософії поза аспірантурою, зокрема під час перебування у творчій відпустці, за умови успішного виконання відповідної освітньо-наукової програми та публічного захисту дисертації у разовій спеціалізованій вченій раді (частина 6).

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №1556-VII заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.

Положеннями статті 7 Закону №1556-VII передбачено, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію (частина 1).

Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва (частина 2).

Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України (частина 5).

Інформація про видані дипломи вноситься закладами вищої освіти, крім вищих військових навчальних закладів, до Єдиної державної електронної бази з питань освіти (частина 10).

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина 1). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2).

З доказів у справі суд встановив, що з 09.09.2024 позивач навчався в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті на денній формі навчання другого (магістерського) рівня освіти за спеціальністю 133 «Галузеве машинобудування», однак відрахований з університету за невиконання індивідуального навчального плану, згідно з наказом від 22.12.2025.

Проте з 09.09.2025, позивач почав здобувати освіту на денній формі навчання Харківського національного автомобільно-дорожнього університету знову за освітнім рівнем «Магістр», за спеціальністю G7 "Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка".

З врахуванням того, що позивач повторно вступив на навчання у 2025 році за освітнім рівнем магістр, у довідці, сформованій на підставі даних з ЄДЕБО у відповідному полі зазначено, що поточне здобуття позивачем освіти за спеціальністю G7 "Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка" порушує послідовність здобуття освіти, визначену частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту».

Позивач вважає, що інформація у довідці з ЄДЕБО № 778731 від 01.10.2025 суперечить частині 2 статті 10 Закону України «Про освіту». У заяві на адресу суду від 19.01.2026 наголосив, що відрахований з Харківського національного автомобільно-дорожнього університету у 2025 році до завершення навчання для здобуття освітнього рівня магістр за спеціальністю 133 «Галузеве машинобудування». Оскільки не здобув освітнього рівня магістр та не отримав відповідного диплому, у 2025 році знову вступив до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету за тим самим освітнім рівнем магістр за спеціальністю G7 «Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка».

Суд зважає на покликання позивача, оскільки у статті 10 Закону України «Про освіту» дійсно у логічній послідовності визначено освітні рівні, зокрема, рівні вищої освіти. Слід погодитися з тим, що позивач направду не завершив навчання за освітнім рівнем магістр у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті за спеціальністю 133 "Галузеве машинобудування". Разом з тим, вдруге вступив до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету за тим самим освітнім рівнем магістр за спеціальністю G7 «Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка».

Разом з тим, необхідно звернути увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560), яким, зокрема, визначено процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Згідно з пунктом 62 Порядку №560 здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9.

Додатком 5 до Порядку №560 затверджено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказаним переліком передбачено, що документами, що підтверджують право на відстрочку для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторантів та осіб, зарахованих на навчання до інтернатури є довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, або довідка закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури та довідка закладу охорони здоров`я про місце роботи на посаді лікаря-інтерна.

Додатком 9 до Порядку №560 затверджено форму довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

З метою реалізації пункту 62 Порядку №560, згідно з дорученням Міністра освіти і науки від 31.05.2024 №1/34-Д-24 встановлено алгоритм визначення послідовності здобуття освіти, здійснено розроблення технічного опису та забезпечено доопрацювання відповідно до нього програмного забезпечення ЄДЕБО (далі Алгоритм).

У цій справі позивач відповідно до наказу №178/4 від 30.08.2024 вступив з 09.09.2024 на навчання до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету для здобуття освітнього рівня магістр за спеляціальністю 133 "Галузеве машинобудування", термін закінчення якого 31.12.2025.

Надалі позивач відповідно до наказу №141/4 від 01.09.2025 вдруге вступив з 09.09.2025 до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету для здобуття освітнього рівня магістр за спеціальністю G7 "Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка".

Разом з тим, до закінчення 31.12.2025 навчання за освітнім рівем магістр за спеляціальністю 133 "Галузеве машинобудування" позивач відповідно до наказу №229/4 від 22.12.2025 був відрахований з навчального закладу за невиконання навчального плану.

Тому, суд погоджується з позицією відповідача, що після першого зарахування на навчання для здобуття відповідного рівня вищої освіти, особі, яка приступила до навчання, впродовж періоду навчання надавалися необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на відповідному рівні вищої освіти. Повторне зарахування на аналогічний освітній рівень (у цій справі - магістр) означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності на тому самому рівні вищої освіти.

У розумінні визначення послідовності здобуття освіти це свідчить про здобуття вищої освіти у непослідовному порядку.

З позиції суду, МОН України як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки в Алгоритмі обґрунтовано застосував звужувальне тлумачення, за якого фактичний зміст правової норми виявляється вужчим за той, що випливає з формально-догматичного її сприйняття. Відповідно до Алгоритму, розробленого МОН України, послідовність освіти визначається порядком здобуття відповідного рівня освіти.

На переконання суду, протилежне розуміння послідовності навчання, ніж закладено Алгоритмом, спричинить зловживання у використанні права на освіту перманентно, як підстави для ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, таке розуміння послідовності здобуття освіти не порушує конституційного права позивача на освіту, оскільки позивача не позбавлено права на поновлення на навчанні або на переведення з іншого закладу освіти, якщо попереднє навчання було за тим же рівнем, що й поточне. Зокрема, тим же Алгоритмом закладено:

«…не вважається порушенням послідовності наступне здобуття освіти: 1) здобувача освіти було поновлено на навчання або переведено з іншого закладу освіти (в історії поточного навчання перший статус «Поновлено», «Поновлено (з іншого ЗО)», «Переведено (з іншого ЗО)»), а попереднє навчання (запис про яке у статусі «Відраховано із ЗО») було за таким же рівнем, що й поточне навчання (аналогічно, якщо поточне навчання за ОПС фахового молодшого бакалавра, а попереднє за ОКР молодшого спеціаліста, або поточне навчання за ОС бакалавра (на основі ПЗСО), а попереднє за ОС магістра (на основі ПЗСО)). При цьому в записах про попереднє навчання рік початку навчання не менше року початку поточного навчання. Як виключення, рік початку навчання не порівнюється, якщо особу було відраховано до дати початку навчання або з причиною «За невиконання вимог навчального плану та графіка навчального процесу (після зарахування не приступили до занять протягом 10 днів)»;

Наприклад: здобувач освіти у 2021 році вступив для здобуття освітнього ступеня бакалавра, а у 2023 році був відрахований. У 2024 році поновився для продовження навчання для продовження здобуття ОС бакалавра. У Довідці буде зазначено «Так, не порушує». Звертаємо увагу, що у разі поновлення (поновлення з іншого ЗО, переведення з іншого ЗО) у картці здобувача має бути заповнено поле «Інформація про попереднє навчання», яке є обов`язковим для врахування послідовності навчання;…».

Суд погоджується з покликаннями позивача на те, що лист Міністерства освіти і науки України №1/9758-24 від 03.06.2024, на підставі якого сформовано довідку про здобувача освіти за даними ЄДЕБО не є нормативно-правовим актом та має роз`яснювальний характер, з приводу чого неодноразово висловлювався Верховний Суд у своїх рішеннях.

Проте слід зазначити, що основною метою цього листа є уточнення процесу формування довідок на підставі інформації, що надається закладами освіти. Тому, судом також враховується цей лист під час ухвалення рішення, як джерело інформації, у якому роз`яснено алгоритм (методику) визначення послідовності здобуття освіти та формування довідки про здобувача освіти на основі даних ЄДЕБО.

Суд зазначає, що на момент звернення до суду (03.12.2025) позивач не погоджувався із довідкою № 778731 про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 01.10.2025, з якої слідує, що поточне здобуття з 09.09.2025 освіти за освітнім рівнем магістр за спецальністю G7 Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка порушує послідовність здобуття освіти, адже на той час позивач паралельно (одночасно) здобував з 09.09.2024 освіту за аналогічним освітнім рівнем магістр за спеціальністю 133 Галузеве машинобудування і не був відрахований за невиконання навчального плану з 22.12.2025. Відтак, одночасно здобував освіту за освітнім рівнем магістр за двома різними спеціальностями.

Також суд звертає увагу на те, що з довідки ЄДЕБО від 01.10.2025 №778733 слідує, що поточне здобуття освіти позивачем за спеціальністю/професією 133 "Галузеве машинобудування"не порушує послідовності, визначеної частиною другою статі 10 Закону України Про освіту, де у відповідному розділі вказано Так, не порушує.

Крім того, суд зазначає, що питання послідовності здобуття освіти є визначальним для вирішення питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації і жодним чином не впливає на конституційне право позивача на освіту. З цього приводу суд зазначає таке.

Верховний Суд визначає принцип добросовісності - як загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

Частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначає, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, приватноправовий інструментарій має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом.

Під зловживанням правом у аспекті пункту 3 статті 35 Конвенції Європейський суд з прав людини розуміє у звичайному значенні, прийнятому загальною теорією права, зокрема, факт, що володілець права здійснює його поза призначенням упереджено [рішення у справі „Mirolubovs and Others v. Latvia від 15 вересня 2009 року (заява № 798/05), § 62].

Загалом принцип добросовісності у судовому процесі, певним чином, ґрунтується на доктрині "заборони суперечливої поведінки", що походить з римської максими «у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, і відкритістю. Як зазначив у постанові від 8 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 Верховний Суд, принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод суб`єктом не повинно спричиняти ухилення від виконання конституційних обов`язків.

Крім того, у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 234/3341/15-ц ВС підкреслив, що добросовісність повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загально-соціальних уявлень про честь і совість, тобто, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників правовідносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності поведінки тим цілям, які переслідуються.

У постанові від 8 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 Верховний Суд визначив, що зловживання правом є ситуація, за якої особа надає своїм діям певну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

У постанові від 22 травня 2019 року у справі № 234/3341/15-ц Верховний Суд акцентував увагу на тому, що формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки, якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та визначається дія без права, «injuria»; сутність зловживання правом полягає у вчиненні особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Визначаючи зловживання процесуальними правами, Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 806/1943/18 зазначив, що такий механізм зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність) зовні «схожі» на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків; незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

У постанові від 3 червня 2020 року у справі № 318/89/18 Верховний Суд вказав на необхідність розмежування зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними правами, зазначивши, що суд повинен не дати особі досягти того, що вона прагне досягти зловживальницькою дією, зберігаючи розумний баланс суспільних інтересів.

Отже, у разі здобуття військовозобов`язаним вищої освіти, який навчається за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобуває рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, за відсутності з його боку зловживанням права на освіту у різних формах, він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд також вважає, що після першого зарахування на навчання для здобуття відповідного рівня вищої освіти, особі, яка приступила до навчання, впродовж періоду навчання вже надавалися необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на відповідному рівні вищої освіти. Одночасне зарахування на навчання і паральне здобуття освіти за тим же освітнім рівенем означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності на тому самому рівні вищої освіти. На переконання суду, інший підхід до правозастосування допускає зловживання правом на здобуття освіти і, як наслідок, уникнення виконання військового обов`язку військовозобов`язаними.

Приходячи до такого висновку, суд не може не звернути увагу, у тому числі, на інформацію Харківського національного автомобільно-дорожнього університету № 106/21 від 19.01.2026, до якої долучено витяг з заліково-екзаменаційних відомостей ОСОБА_1 за спеціальністю 133 "Галузеве машинобудування" про успішне складання 13 навчальних дисциплін курсу з 14, а також не успішне складання переддипломної практики, що стало підставою для відрахування позивача.

З врахуванням встановлених обставин та проаналізованих норм права суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо внесення до ЄДЕБО інформації про порушення позивачем послідовності здобуття освіти є необґрунтованою та у її задоволенні слід відмовити.

Оскільки суд виснував про необґрунтованість позовної вимоги визнати протиправними дії відповідача щодо внесення до ЄДЕБО інформації про порушення позивачем послідовності здобуття освіти, а позовна вимога зобов`язати відповідача внести зміни до ЄДЕБО та вжити заходів, за яких у довідці ЄДЕБО формуватиметься висновок про не порушення послідовності навчання є похідною, у її задоволенні теж слід відмовити.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову повністю.

За правилами, визначеними статтею 139 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено повністю, не передбачено.

Керуючись статтями 2, 19, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Міністерство освіти і науки України (місцезнаходження: просп. Берестейський, 10, м. Київ, 01135, );

третя особа:

- Державне підприємство "ІНФОРЕСУРС" (місцезнаходження: вул. Довженка Олександра, 3, м. Київ, 03057, ) .

Головуючий суддя Грицюк Р.П.