Справа № 500/6706/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6706/25

16 лютого 2026 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - ГУ ПФУ в Кіровоградській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач 2), в якому з урахуванням нової редакції позовної заяви просить:

визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 62 від 25.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 без зарахування до страхового стажу таких періодів: здійснення догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно з свідоцтвом про народження ( НОМЕР_1 ), роботи у фермерському господарстві Любава з 01.05.1993 по 15.05.1997 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 23.04.1979, роботи з 09.05.1997 по 19.08.1997 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 23.04.1979;

зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно з свідоцтвом про народження ( НОМЕР_1 ), період роботи у фермерському господарстві Любава з 01.05.1993 по 15.05.1997 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 23.04.1979, періоду роботи з 09.05.1997 по 19.08.1997, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 23.04.1979, призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 25.09.2025 (з моменту звернення до Пенсійного фонду України).

Позов обґрунтований тим, що позивач звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком. Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 25.09.2025 їй відмовлено в призначені пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки відсутні відомості про отримання дитиною паспорта, та періоди трудової діяльності, вказані у трудовій книжці, з 01.05.1993 по 15.05.1997 у фермерському господарстві Любава, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків, та з 09.05.1997 по 19.08.1997, оскільки неможливо визначити, в якій країні набуто стаж.

Представник позивача не погоджується з такою відмовою органу пенсійного фонду та стверджує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Крім того наголошує, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на особисті права.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

ГУ ПФУ в Кіровоградській області у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує та зазначає, що рішенням від 25.09.2025 ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком відповідно до норм статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Її страховий стаж становить 12 років 03 місяці 17 днів. У ході розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди: здійснення догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки відсутні відомості про отримання дитиною паспорту; роботи в фермерському господарстві Любава з 01.05.1993 по 15.05.1997 відповідно до записів трудової книжки, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків; роботи з 09.05.1997 по 19.08.1997 відповідно до записів трудової книжки, оскільки запис про звільнення не містить посилання на відповідну статтю, пункт закону. Крім того, записи про період роботи засвідчено печаткою не придатною для читання. Спірні періоди роботи не зараховані до страхового стажу роботи позивача, оскільки не підтверджені у встановленому законом порядку.

У задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с.45-50).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), 18.09.2025 звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком, подавши документи згідно з переліком, зазначеним у розписці-повідомленні (а.с.84 зворот-85).

За принципом екстериторіальності така заява розглядалася ГУ ПФУ в Кіровоградській області, рішенням якого № 62 від 25.09.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У рішенні вказано, що вік заявниці становить 65 років, страховий стаж заявниці складає 12 років 03 місяці 17 днів.

Також у рішенні виписані умови для призначення пенсії за віком. Так, відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01.01.2019 по 31.12.2019 не менше 26 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 від 20 до 30 років; після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 від 15 до 22 років.

У цьому ж рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди:

здійснення догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно з свідоцтвом про народження ( НОМЕР_1 ), оскільки відсутні відомості про отримання дитиною паспорту;

роботи в фермерському господарстві Любава з 01.05.1993 по 15.05.1997 згідно з записами трудової книжки ( НОМЕР_2 ), оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків;

роботи з 09.05.1997 по 19.08.1997 згідно з записами трудової книжки ( НОМЕР_2 ), оскільки не можливо визначити, в якій країні набуто стаж (а.с.83).

Позивач не погоджується з рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (частина третя статті 24 Закону №1058-ІV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи, серед іншого, також зараховується: ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу час догляду за дітьми до досягнення трирічного віку і визначив для цього певні умови та порядок.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Для підтвердження страхового стажу позивач надала трудову книжку серії НОМЕР_2 , дата заповнення 23.04.1979, яка містить такі записи щодо спірного періоду роботи в фермерському господарстві Любава:

запис №8, 01.05.1993, прийнята на роботу робочою, підстава: трудовий договір від 01.05.1993;

запис №9, 15.05.1997, звільнена з роботи за власним бажанням, підстава: наказ №15 від 15.05.1997.

Кожен з записів засвідчений наказами на підставі яких внесено відповідні записи (а.с.12-14).

Такий період не зарахований до страхового стажу позивача через відсутність відомостей про сплату страхових внесків.

У період з 14.01.1992 економічні, соціальні і правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні визначав Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991 № 2009-XII (далі - Закон № 2009-ХІІ).

З 01.08.2003 набрав чинності Закон України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV (далі - Закон № 973-IV), який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України.

Відповідно до статті 2 Закону № 2009-ХІІ (діяв на час роботи позивача у фермерському господарстві) селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Згідно зі статтею 28 Закону № 2009-ХІІ особи, які працюють у селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором (контрактом), та члени селянського (фермерського) господарства починаючи з 16-річного віку підлягають пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства, а також загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття і загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до законодавства.

Селянське (фермерське) господарство реєструється як платник збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного фонду України за своїм місцем розташування, у встановленому порядку сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з усіх видів заробітку за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), а також як платник страхових внесків з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначених у частині першій цієї статті, сплачує страхові внески у встановленому законодавством порядку.

Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Членам селянського (фермерського) господарства та особам, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), призначені пенсії виплачуються у повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

З положень статті 28 Закону №2009-ХІІ випливає, що фермерські господарства повинні гарантувати громадянам (членам фермерського господарства) право на соціальний захист, що включає пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право забезпечується через сплату страхових внесків на соціальне страхування за осіб, які працюють у фермерському господарстві за трудовим договором.

У спірному випадку ОСОБА_1 працювала за трудовим договором у фермерському господарстві Любава, голова якого, укладаючи трудовий договір з особою, повинен був гарантувати умови соціального забезпечення працівника і одночасно з виплатою заробітної плати проводити нарахування та сплату страхових внесків.

Окрім того, суд наголошує, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком №637, зокрема, трудової книжки. Документи, визначені Порядком №637, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01 січня 2004 року (абзац четвертий пункту 1 Порядку №637).

Отже, періоди роботи позивача до 01.01.2004 у фермерському господарстві Любава підлягають зарахуванню до страхового стажу за законодавством, яке діяло раніше, та основним документом, який підтверджує стаж, є трудова книжка, яка була надана відповідачам. Додаткового підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі за осіб, яка працювали у фермерському господарстві, до 01.04.2004 пенсійне законодавство не вимагало.

За наявності належних записів трудової книжки про роботу у фермерському господарстві Любава з 01.05.1993 по 15.05.1997, які містять посилання на трудовий договір та наказ про звільнення з роботи, позивач не має обов`язку зі свого боку надавати будь-які інші документи про роботу для її зарахування до страхового стажу. Враховуючи наведені положення чинного законодавства України, цей період роботи має бути врахований до страхового стажу ОСОБА_1 .

Крім того, виходячи з законодавчих приписів Закону №1058-IV обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а не на застраховану особу. Тобто, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості страхувальника по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначені пенсії позивача періодів його роботи на підприємстві.

Також право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а тому на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.

Відтак до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню період роботи у фермерському господарстві Любава з 01.05.1993 по 15.05.1997.

При цьому з розрахунку стажу ОСОБА_1 (а.с.88) видно, що цей період перетинається з періодом трудової діяльності позивача, який вже зарахований відповідачем 1 самостійно з 09.05.1997 по 19.08.1997, а тому суд дійшов висновку про зарахування періоду роботи в фермерському господарстві Любава з урахуванням зарахованого періоду з інших підстав з 01.05.1993 по 08.05.1997. У цій частині позовна вимога є підставною та підлягає до задоволення частково.

Представник позивача просить зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 09.05.1997 по 19.08.1997, який, як вже зазначено судом, вже зарахований відповідачем 1 самостійно, що підтверджується відомостями розрахунку стажу (а.с.88). У цій частині позовна вимога не підлягає до задоволення.

Щодо іншого періоду, який стосується догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то суд зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Вище зазначені положення статті 56 Закону №1788-XII передбачають можливість зарахування до страхового стажу часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення дитиною 3-річного віку, та пункт 11 Порядку №637 визначає, що підставою для врахування цього стажу є свідоцтво про народження дитини або паспорт громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтво про смерть).

У спірних правовідносинах на підтвердження підстав для зарахування періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку позивачем надано свідоцтво про народження дитини, тому відсутність відомостей про отримання дитиною паспорта не може бути підставою неврахування цього періоду та відмови у призначенні пенсії. Не зарахувавши до страхового стажу позивача час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, відповідач діяв протиправно.

Також варто зазначити, що спірний період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, який розпочинається з дати народження дитини, тобто з 19.05.1990 та закінчується 18.05.1993 перетинається з періодом трудової діяльності позивача, який вже зарахований відповідачем 1 самостійно з 12.05.1984 по 01.03.1993 (а.с.88) та з періодом, що підлягає до зарахування за висновками суду, викладеними у цьому рішенні, з 01.05.1993 по 08.05.1997 (робота у фермерському господарстві Любава), тому суд вважає за необхідне зарахувати до страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з урахуванням вже зарахованих періодів з інших підстав, а саме: з 02.03.1993 по 30.04.1993. У цій частині позовна вимога є підставною та підлягає до задоволення частково.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 62 від 25.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню в частині відмови зарахувати спірні періоди до страхового стажу.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком з 25.09.2025, то суд зазначає таке.

За нормами статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягнула віку 65 років ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.

Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачем страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії страховий стаж ОСОБА_1 складає 12 років 3 місяці 17 днів (а.с.88), про що також вказано в оскаржуваному рішенні (а.с.83).

Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажу не менше 15 років, то у суду відсутній розрахунок такого стажу і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15, яка зводиться до того, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу.

Отже, суд дійшов переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача після зарахування спірних періодів повторно розглянути заяву позивача від 18.09.2025 про призначення пенсії за віком. Позовна вимога підлягає задоволенню частково.

При цьому, суд не має підстав робити висновок про те, що при обчисленні стажу, що дає право на пенсію за віком з врахуванням висновків суду, викладених у цій справі, та за наявності підстав для призначення пенсії, територіальне управління Пенсійного фонду України порушуватиме права позивача, не призначаючи, чи не виплачуючи таку пенсію.

Стосовно того, хто з відповідачів має вирішувати питання призначення та зарахування стажу, то суд вважає, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області є належним відповідачем за цією вимогою, а не ГУ ПФУ в Тернопільській області, як помилково вказує представник позивача.

Такого висновку суд дійшов аналізуючи норми Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, який вказує, що за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що розглядає заяву та документи про призначення/перерахунок пенсії з прийняттям відповідного рішення, а структурний підрозділ органу, до якого звернувся заявник, лише формує атрибути сканованих документів та електронну пенсійну справу, жодного рішення по такій заяві не приймає.

У цій справі структурним підрозділом органу, що розглядав заяву позивача від 18.09.2025, було визначено ГУ ПФУ в Кіровоградській області. Такий відповідач приймав оскаржуване рішення, а тому й повинен у подальшому вчинити дії пов`язані з призначенням пенсії та зарахуванням спірного страхового стажу.

ГУ ПФУ в Тернопільській області прав позивача не порушено. У позові до цього відповідача слід відмовити.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Стосовно дати призначення пенсії, то згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

У разі наявності у ОСОБА_1 (13.09.1960) достатнього страхового стажу для призначення пенсії (при повторному розгляді заяви), таку необхідно призначити з 14.09.2025, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, бо звернення за пенсією (18.09.2025) відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії (а не так як просить представник позивача з 25.09.2025).

З огляду на викладене вище, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 62 від 25.09.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком та зобов`язання цього відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу трудову діяльність з 01.05.1993 по 08.05.1997 в фермерському господарстві Любава та період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 02.03.1993 по 30.04.1993.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, ГУ ПФУ в Кіровоградській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн, сплачений відповідно до квитанції від 14.11.2025 (а.с.39).

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вулиця Соборна, 7А, місто Кропивницький, Кіровоградська область, 25001, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, місто Тернопіль, 46001, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 62 від 25.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 14.09.2025, зарахувавши до її страхового стажу період трудової діяльності з 01.05.1993 по 08.05.1997 в фермерському господарстві Любава та період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 02.03.1993 по 30.04.1993, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з тим, що закінчення строку для ухвалення судового рішення, визначеного статтею 258 КАС України, припало на період участі судді у тижневій підготовці суддів в Національній школі суддів України (з 09.02.2026 по 13.02.2026), то повний текст рішення складено та підписано у перший робочий день судді після закінчення навчання 16 лютого 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.