Справа № 160/1714/26
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 лютого 2026 рокуСправа № 160/1714/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сліпець Надія Євгенівна, перевіривши матеріали адміністративного позову Військовій частині НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

УСТАНОВИВ:

26.01.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якій просить суд:

- cтягнути з ОСОБА_1 завдані державі збитки на користь Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 1 017 303 (один мільйон сімнадцять тисяч триста три) грн 08 коп.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 року зазначений позов залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано позивача у десятиденний строк, з дня вручення ухвали про залишення позову без руху, усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду:

- докази сплати судового збору у розмірі 12 207,64 грн.

10.02.2026 (зареєстровано канцелярією суду 11.02.2026) від представника позивача до суду надійшла заява про виконання ухвали суду від 02.02.2026, в якій зазначено, що «станом на 09.02.2026 року фінансування на сплату судового збору отримано не було, у зв`язку з чим позивач не спроможний виконати ухвалу суду від 02.02.2026 року». Також представник повідомляє, що відсутність коштів для сплати судового збору може бути розцінена судами, як поважна причина неможливості сплатити судового збору військовою частиною, що в свою стає підставою для задоволення клопотань про відтермінування або відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення.

Розглянувши вказану заяву, вивчивши надані докази на її підтвердження та наведені у заяві обґрунтування, суд не находить підстав для її задоволення та відстрочення сплати судового збору або його зменшення, з урахуванням майнового стану сторони, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або

2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або

4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Надані позивачем виписка з рахунку Військової частини НОМЕР_1 станом на 09.02.2026 за КПКВ 2101020 та копії заявок на оплату судового збору за період з жовтня 2025 року по лютий 2026 року - не є самостійними доказами того, що останній матеріально неспроможний сплатити судовий збір за подачу цієї позовної заяви. Будь-яких інших доказів, які б у сукупності підтверджували незадовільний майновий стан позивача, суду не надано. Також, позивачем не надано жодних доказів, які б підтвердили здатність підприємства сплатити судовий збір у майбутньому.

У розумінні приписів указаної норми відстрочення або розстрочення сплати судового збору позивачу, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин та підтвердження їх належними доказами.

Суд також враховує позицію Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 р. «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 08.07.2011 р. № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», яким рекомендовано суддям адміністративних судів враховувати під час ухвалення рішень у справах відповідної категорії Аналіз практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 08.07.2011 р. № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору». Зокрема, у вказаному аналізі зазначено, що при зверненні до суду із заявою про відстрочення або розстрочення сплати судового збору особа повинна додати до такої заяви належні документи на підтвердження факту відсутності таких коштів для сплати судового збору.

Суд зазначає, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень такого майнового стану. Якщо через незадовільний майновий стан сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, це є підставою для відстрочення або розстрочення його сплати, зменшення розміру або повного звільнення від неї. Аналогічне право мають і бюджетні установи, зокрема, військова частина. Водночас, якщо така установа діє як суб`єкт владних повноважень, обмежене бюджетне фінансування не є підставою для надання пільг щодо сплати судового збору.

Разом з тим, невмотивоване відстрочення або розстрочення сплати судових витрат утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення за судовим захистом.

Так, особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Крім того, суд зазначає, що обмежене фінансування з Державного бюджету України та відсутність бюджетних асигнувань, призначених для сплати судового збору, не є поважною причиною для невиконання процесуальних обов`язків. Державний орган не може звільнятися від сплати судового збору через відсутність коштів, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.08.2018 у справі №815/4575/15 (касаційне провадження №К/9901/47962/18).

Отже, відсутність коштів у бюджетної організації не є обставиною, яка зумовлює необхідність відстрочення судового збору.

Таким чином, з огляду на принцип рівності учасників судового процесу та обов`язок усіх суб`єктів звернення до суду дотримуватися встановлених законом вимог, суд доходить висновку, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для відстрочення, розстрочення чи зменшення судового збору.

Таким чином, з клопотання позивача про зменшення та відстрочення сплати судового збору за подання адміністративного позову не вбачається підстав для застосування положень ст.8 Закону України "Про судовий збір".

На підставі зазначеного вище, суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого позивачем клопотання про відстрочення його від сплати судового збору за подання адміністративного позову, у зв`язку із чим воно не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд доходить висновку, що станом на 16.02.2026 позивач вимоги ухвали суду від 02.02.2026 не виконав, недоліки позовної заяви не усунув у встановлений судом строк.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З урахуванням наведено, даний позов необхідно повернути позивачу відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно п.122 (розділу VI Перехідні положення) Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 №1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей; електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі; документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Таким чином, оскільки позовну заяву подано в електронній формі через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» зазначена заява зберігається в централізованому файловому сховищі, а її роздрукована паперова копія приєднується до матеріалів справи.

Керуючись ст. ст. 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - повернути позивачу.

Копію даної ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки та у порядку, які встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець