Справа № 400/788/26
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 р. № 400/788/26
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомАкціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», вул. Погранична, 159, м. Миколаїв, 54055,
до відповідачаВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вул. Городецького архітектора, 13, м. Київ, 01001,
провизнання дій протиправними та скасування у виконавчому провадженні №79981183 постанови від 13.01.2026 року,
ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби, в якому просить:

- визнати неправомірними дії та скасувати у виконавчому провадженні № 79981183 постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Тетяни Заєць від 13.01.2026 року про стягнення виконавчого збору в сумі 492283,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова про стягнення з боржника основної винагороди прийнята приватним виконавцем в порушення вимог пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивач підпадає під дію норм Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Заборгованість за виконавчим документом рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 року у справі № 915/1630/21 стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» заборгованості за надані послуги з перевищення замовленої (договірної) потужності в сумі 4293006,08 грн, пені в розмірі 487667,39 грн, 3% річних в розмірі 194383,25 грн, інфляційних втрат в розмірі 435441,66 грн та судовий збір в розмірі 81094,29 грн підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». За вказаних обставин основна винагорода виконавця не може бути стягнута під час виконання рішення Господарського суду миколаївської області від 16.10.2023 року у справі № 915/1630/21 в силу прямої норми Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою від 27.01.2026 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст. 287 КАС України.

Відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву та копія матеріалів виконавчого провадження. Проти позову заперечував, попросив позов залишити без задоволення.

Ухвалою від 16.02.2026 року суд замінив відповідача у справі Міністерство юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби на вірного Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, цінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2023 року у справі № 915/1630/21 стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» заборгованості за надані послуги з перевищення замовленої (договірної) потужності в сумі 4 293 006,08 грн, пені в розмірі 487 667,39 грн, 3% річних в розмірі 194 383,25 грн., інфляційних втрат в розмірі 435 441,66 грн. та судовий збір в розмірі 81 094,29 грн.

В подальшому Відповідачем винесено постанови про:

- відкриття виконавчого провадження № 79981183 від 13.01.2026 року з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області № 915/1630/21 від 16.10.2023 року;

- стягнення з боржника виконавчого збору від 13.01.2026 ВП № 79981183 щодо стягнення виконавчого збору у сумі 492283,10 грн;

- розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13.01.2026 року ВП № 79981183 щодо стягнення мінімальних витрат 121,63 грн.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору порушує його законні права та інтереси, а також суперечать нормам ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження». Не погодившись із правомірністю винесення постанови про стягнення з боржника стягнення з боржника виконавчого збору від 13.01.2026 року ВП № 79981183 щодо стягнення виконавчого збору у сумі 492283,10 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірній постанові, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404 (далі Закон № 1404), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ч.ч. 1 6 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: фіксованої суми у разі виконання рішення немайнового характеру; відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, яка встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Відповідно до п. 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року № 643, розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону № 1404, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 27 Закону № 1404, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно із п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону № 1404, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Згідно із ч. 11 ст. 35 Закону № 1404, у випадку, передбаченому пунктом 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 15 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з таких підстав не підлягає.

Статтею 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 року № 1639-IX (далі Закон № 1639) встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі Реєстр) відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (абз. 17 ст. 1 Закону № 1639).

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону № 1639, для участі у процедурі врегулювання заборгованості суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 1639, для включення до Реєстру суб`єкти ринку природного газу подають до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, заяву, до якої додаються відповідні документи. Рішення про включення або про відмову у включенні до Реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що передумовою застосування п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404 є той факт, що боржник має статус суб`єкта, на якого поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», тобто, сам факт примусового стягнення заборгованості з боржника (оператора газорозподільної системи) автоматично не свідчить про наявність підстав для застосування пункту 6 частини 5 статті 27 Закону № 1404.

У постанові від 01.02.2022 року у справі № 902/368/16 Верховний Суд дійшов правового висновку, відповідно до якого у разі невключення підприємства/організації до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, на нього дія Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» не поширюється.

Як встановлено судом, 10.11.2022 року постановою НКРЕКП № 1414 було прийнято рішення включити АТ «Миколаївгаз» до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Тобто на момент винесення оскаржуваної у цій справі постанови АТ «Миколаївгаз» перебувало у Реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу.

Суд звертає увагу, що АТ «Миколаївгаз» не були оскаржені дії виконавця стосовно відкриття виконавчого провадження з примусового виконання під час виконання рішення Господарського суду миколаївської області від 16.10.2023 року у справі № 915/1630/21.

Таким чином, суд робить висновок, що відповідач дотримався вимог Закону № 1404 щодо свого рішення про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №79981183 при виконанні рішення Господарського суду миколаївської області від 16.10.2023 року у справі № 915/1630/21, тому немає порушення прав АТ «Миколаївгаз» та законодавства, зокрема, п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404 в цій частині, адже виконавець виконував судове рішення у справі № 915/1630/21, а не стягував заборгованість відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», що підтверджено доказами, які перевірено судом.

З огляду на викладене, державний виконавець має право на отримання виконавчого збору.

Водночас, відповідачем здійснено розрахунок розміру виконавчого збору у сумі 492283,10 грн.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404 виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Судовим розглядом встановлено, що сума основного боргу у розмірі 4293006,08 грн врегульована приписами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Таким чином, відповідачем при визначені розміру виконавчого збору було взято до обрахунку також суму боргу у розмірі 4293006,08 грн, яка врегульована приписами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», та за яку не стягується виконавчий збір державного виконавця.

Встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що спірна постанова не відповідає вимогам ст. 27 Закону № 1404.

Таким чином, держаний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, встановлені чинним законодавством, а постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.01.2026 року ВП № 79981183 не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, необґрунтована, протиправна та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Виходячи з підстав та предмету спору, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови від 13.01.2026 року, що є достатнім для належного захисту прав позивача.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 246, 387 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (вул. Погранична, 159, м. Миколаїв, 54055, ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького архітектора, 13, м. Київ, 01001, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Тетяни Заєць від 13.01.2026 року про стягнення виконавчого збору в сумі 492283,10 грн у виконавчому провадженні № 79981183.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького архітектора, 13, м. Київ, 01001, ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (вул. Погранична, 159, м. Миколаїв, 54055, ) судові витрати у сумі 7384,25 грн (сім тисяч триста вісімдесят чотири гривні 25 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.02.2026 року.

Суддя О.В. Малих