Справа № 140/8510/25
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/8510/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ультраплекс до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Ультраплекс (далі ТзОВ «Ультраплекс», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA205030/2025/000054/2 від 08.07.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, та в порушення положень Митного кодексу України митний орган не навів аргументованих доводів на підтвердження висновків про неповноту відомостей щодо складових митної вартості.

На переконання позивача, декларантом на підтвердження заявленої митної вартості і обраного методу її визначення було подано усі необхідні документи. Ці документи не містять розбіжностей, що могли б вплинути на невірний розрахунок митної вартості, не містять ознак підробки та відображають усі відомості, що підтверджують ціну товару.

Натомість, зазначені митницею у рішенні про коригування митної вартості зауваження та розбіжності, які стали підставою для витребування додаткових документів та прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

Позивач вважає, що зауваження митного органу були зроблені без будь-якого аналізу змісту наданих до митного оформлення документів, тому просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) (а.с. 96).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити з підстав правомірності оскаржуваного рішення. Вказує, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено, що митна вартість товару за МД від 04.07.2025 № 24UA96U3 не може бути визнана у зв`язку з тим, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та вони містять розбіжності, які є визначальними для сумніву митниці в достовірності заявлених відомостей про митну вартість, та, як наслідок, реалізації права митного органу вимагати додаткові документи, які б спростували ці розбіжності.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 53 МК України декларанту надіслано повідомлення про надання документів на підтвердження митної вартості, проте, декларант не надав інших документів для підтвердження митної вартості, у зв`язку із чим, за результатом проведеної письмової консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару, Волинською митницею з дотриманням вимог чинного законодавства прийнято рішення про коригування митної вартості товарів (а.с. 100-107).

Ухвалою суду від 22.08.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні (а.с. 148).

Позивач у відповіді на відзив не погодився з аргументами відповідача та просив позов задовольнити повністю, з підстав, наведених у позовній заяві (а.с. 151-153).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази встановив такі обставини.

04.06.2025 між ТзОВ Ультраплекс (покупець) та компанією «UAB R&R IDEAS» (продавець) було укладено контракт № 260525/1 (а.с. 30-32).

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупця продукцію полістирол твердий загального призначення, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, цього контракту.

Відповідно до п. 1.2., 1.3 постачання товару за цим контрактом здійснюється партіями на загальну кількість 1000 т; асортимент, кількість і ціна кожної партії товару зазначається у специфікаціях, що додаються до контракту.

Постачання здійснюється на умовах FCA склад продавця за адресою: Каунас, Литва (п. 2.2 контракту).

Пунктами 3.1-3.3 контракту визначено, що сума контракту становить 500000 євро. Ціна товару вказується в рахунку, що виставляється продавцем на оплату, а також у ТТН, які є невід`ємними частинами контракту. Кількість товару та ціна на кожну окрему поставку визначається в додатках до контракту, які є його невід`ємною частиною. Покупець здійснює оплату на підставі рахунку, 100 % передоплата вноситься протягом 5 днів.

04.07.2025 ТзОВ Ультраплекс через уповноваженого декларанта на митний пост Волинської митниці подано МД № 25UA96U3 з метою здійснення митного оформлення товару: «Полістирол загального призначення перероблений: GPPS чорна гранула/GPPS Recycled black 14780 кг. Полістирол розплавлений у шматках (чорний)/PS lumps (black) - 5047 кг. Полістирол розплавлений у шматках (бежевий)/PS lumps (beige)- 2050 кг. Упаковані в 21 біг-бег на піддонах. Ці матеріали призначені для використання як основного сировинного компонента під час виробництва теплоізоляційних плит екструдованого пінополістиролу методом температурної екструзії. Не використовуються у військових цілях. Виробник: UAB "R&R IDEAS" Торгівельна марка: Circleplast Країна виробництва: EU.». В графі 22 МД вказано фактурну вартість товару 13624,10 євро (з урахуванням транспортних витрат у сумі 33600,00 грн), яку визначено за 1 методом визначення митної вартості товару за ціною контракту.

До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: сертифікати якості № б/н від 01.07.2025; пакувальний лист № б/н від 01.07.2025; проформа інвойс 2025.06.13 від 13.06.2025; рахунок-фактура (комерційний інвойс) № RR07320 від 01.07.2025; міжнародна автотранспортна накладна (CMR) 091760 від 02.07.2025; сертифікат походження товару форми EURO.1 № А 056480 від 01.07.2025; банківський платіжний документ, що стосується товару від 27.06.2025; рахунок-фактура про надання транспортних послуг № 4-01.07.25 від 01.07.2025; довідка про вартість перевезення № 7 від 01.07.2025; додаток № 1 (Специфікація) до Договору № 260525/1 від 04.06.2025; зовнішньоекономічний контракт, стороною якого є виробник товару № 260525/1 від 04.06.2025; договір про перевезення № 30/06/2025 від 30.06.2025; договір-заявка на перевезення вантажу № 1 від 30.06.2025; копія митної декларації країни відправлення №25LTKR20000C8A81B5 від 02.07.2025.

04.07.2025 декларанту запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи відповідно до положень статей 53, 54 МК України: 1) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 4) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (а. с. 39-40).

На вимогу митниці декларантом надано лист від 08.07.2025 до якого долучено каталог виробника товару від 07.07.2025; прейскурант виробника товару від 17.06.2025 та повідомлено про те, що додатково документів надано більш не буде (а.с. 131-132).

Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 08.07.2025 №UА205030/2025/000054/2 (а. с. 49) та видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205030/2025/000233 (а.с. 48).

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що під час здійснення контролю за правильністю визнання митної вартості товару було встановлено, що заявлена митна вартість товару, є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів. Документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять наступні розбіжності:

- прайс-лист від 17.06.2025 адресований конкретному покупцю, що не відповідає статті VII ГАТТ та унеможливлює рівні умови продажу для широкого кола осіб;

- у CMR місце розвантаження товару вказано товару вказано м. Київ, однак у заявці на перевезення місце розвантаження м. Житомир;

- вартість транспортних витрат на території України значно перевищує вартість транспортних витрат за кордоном, при тому що у вартість транспортування враховано навантаження товару;

- відповідно довідки від 01.07.2025 №7 зазначено, що вартість завантажувальних і розвантажувальних робіт включена до вартості перевезення, однак в рахунку на оплату від 01.07.2025 №4-01.07.25 серед наданих послуг відсутні складові витрати навантажувально-розвантажувальних робіт. Також, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ.

Декларант відмовився від надання додаткових документів, про що повідомив у заяві від 08.07.2025 № б/н.

Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товарів визначено за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів із врахуванням ст. 60 МК України, а саме: на рівні 1,25 євро/кг за МД № 25UA04U6 від 03.03.2025 «полімери стиролу у первинних формах, полістироли: GPPS Polistirolo granules/transparent GPPS Recycled pellets 21600 кг/20 палет, тип матеріалу: GPPS Recycled transparent, форма: полістирол гранульований, колір натуральний, торгова марка CIRCLEPLAST, виробник UAB «R&R IDEAS», умови поставки FCA Kaunas, вага 21600 1,25 євро/кг, з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Коригування на обсяги партії та комерційні умови не здійснювалось, за основу коригування взято вартість подібного (аналогічного) товару з врахуванням заявлених транспортних витрат та обсягами партії, умовами поставки (а.с. 49).

В подальшому, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД № 25UA66U1 від 08.07.2025 (а. с. 50) з застосуванням положень частини сьомої статті 55 МК України.

При вирішення спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами першою - третьою статті 52 цього ж Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Як передбачено частинами другою - третьою статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами першою - третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно з частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

На думку суду, виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів, відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості товарів, з огляду на таке.

Судом встановлено, що як до митного оформлення, так і до суду позивач надав передбачені статтею 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану у вказаній вище МД митну вартість товару, зокрема: сертифікати якості № б/н від 01.07.2025; пакувальний лист № б/н від 01.07.2025; проформа інвойс 2025.06.13 від 13.06.2025; рахунок-фактура (комерційний інвойс) № RR07320 від 01.07.2025; міжнародна автотранспортна накладна (CMR) 091760 від 02.07.2025; сертифікат походження товару форми EURO.1 № А 056480 від 01.07.2025; банківський платіжний документ, що стосується товару від 27.06.2025; рахунок-фактура про надання транспортних послуг № 4-01.07.25 від 01.07.2025; довідка про вартість перевезення № 7 від 01.07.2025; додаток № 1 (Специфікація) до Договору № 260525/1 від 04.06.2025; зовнішньоекономічний контракт, стороною якого є виробник товару № 260525/1 від 04.06.2025; договір про перевезення № 30/06/2025 від 30.06.2025; договір-заявка на перевезення вантажу № 1 від 30.06.2025; копія митної декларації країни відправлення №25LTKR20000C8A81B5 від 02.07.2025.

На думку суду, відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Суд також звертає увагу, що в порядку частини третьої статті 53, пункту 2 частини п`ятої статті 54 МК України відповідач має право запитувати від декларанта лише ті документи, які необхідні для підтвердження заявленої митної вартості.

Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27.03.2020 (справа №540/2605/18), від 06.05.2020 (справа №140/1713/19), від 21.10.2021 (справа №420/4820/19).

В оскаржуваному рішенні відсутнє належне обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності у поданих декларантом документах впливають на митну вартість товарів, та суд вважає, що розбіжності, про які зазначено у рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару (полістирол загального призначення перероблений…) по МД №25UA96U3 від 04.07.2025.

Так, контрактом від 04.07.2025 № 260525/1, укладеним між ТзОВ Ультраплекс (покупець) та компанією «UAB R&R IDEAS» (продавець) було обумовлено, що продавець зобов`язується передати у власність покупця продукцію полістирол твердий загального призначення, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, цього контракту.

Відповідно до п. 1.2., 1.3 постачання товару за цим контрактом здійснюється партіями на загальну кількість 1000 т; асортимент, кількість і ціна кожної партії товару зазначається у специфікаціях, що додаються до контракту.

Постачання здійснюється на умовах FCA склад продавця за адресою: Каунас, Литва (п. 2.2 контракту).

Пунктами 3.1-3.3 контракту визначено, що сума контракту становить 500000 євро. Ціна товару вказується в рахунку, що виставляється продавцем на оплату, а також у ТТН, які є невід`ємними частинами контракту. Кількість товару та ціна на кожну окрему поставку визначається в додатках до контракту, які є його невід`ємною частиною. Покупець здійснює оплату на підставі рахунку, 100 % передоплата вноситься протягом 5 днів.

Як слідує з матеріалів справи, 13.06.2025 компанія «UAB R&R IDEAS» виставила ТОВ Ультраплекс проформу - інвойс №2025.06.13 на суму 13624,10 євро за полістирол загального призначення (а.с. 23, 92 з перекладом).

В зазначеному проформі - інвойсі сторони обумовили партію товару, що буде поставлена, асортимент (номенклатуру) товару, що буде поставлений, його кількість, умови оплати та умови поставки. Проформою інвойсом визначені наступні умови оплати: 100% передоплата за рахунком-проформою.

27.06.2025 ТОВ Ультраплекс здійснило оплату товару в розмірі 13624,10 євро, що підтверджується платіжним документом (а.с. 27, 87 з перекладом).

01.07.2025 компанія «UAB R&R IDEAS» виставила ТОВ Ультраплекс рахунок-фактуру серії RR № 07320 на поставку полістиролу загального призначення в кількості, ціні та номенклатурі, зазначених в проформі-інвойс №2025.06.13 від 13.06.2025 на суму 13624,10 євро (а.с. 24, 90 з перекладом). Рахунок-фактура серії RR № 07320 від 01.07.2025 складений відповідно до проформи-інвойсу №2025.06.13 від 13.06.2025. Умови поставки FCA Каунас, Литва.

Перевезення товару здійснювалось за маршрутом м. Каунас (Литва) п/п Ягодин (Україна), від п/п Ягодин до м. Житомир договору про надання послуг № 30/06/25 від 30.06.2025, укладеним між ТзОВ «Ультраплекс» та ФОП ОСОБА_1 , договору-заявки на перевезення вантажу № 1 від 30.06.2025 (а.с. 34-36). Як вбачається з договору-заявки на перевезення вантажу № 1 від 30.06.2025 сторони погодили вартість послуг у загальному розмірі 63400,00 грн. відповідно до рахунку фактури від 01.07.2025 № 4-01.07.25 транспортні послуги по маршруту м. Каунас (Литва) п/п Ягодин (Україна) становлять 33600,00 грн; п/п Ягодин (Україна) - м. Житомир (Україна) 29800,00 грн (а.с. 28).

Враховуючи вищевикладене до митної вартості товару, яка становила 13624,10 євро були додані транспортні витрати по доставці вантажу в загальному розмірі 33600,00 грн, відповідає наданим документам.

Суд вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

З приводу твердження відповідача про те, що прайс-лист від 17.06.2025 адресований конкретному покупцю, що не відповідає статті VII ГАТТ та унеможливлює рівні умови продажу для широкого кола осіб, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до підпункту 2.6. контракту № 260525/1 від 04.06.2025 до переліку товаросупроводжуючих документів входить пакувальний лист.

В той же час, вказаний договір не зобов`язує постачальника виписувати прайс-лист для загального (широкого) кола покупців, в зв`язку з чим вище зазначена вимога відповідача є незаконною і не є підставою для коригування митної вартості.

При цьому, суд зазначає, що до переліку додаткових документів, визначених ч. 3 ст. 53 МК входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, а також розрахунок ціни (калькуляція).

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа.

Відповідач не навів доводів на підставі яких він вважає, що до ціни товару, перелік якого наведений в прайс-листі, включені не всі складові вартості цього товару або будь-яких інших доводів в обґрунтування критичної оцінки цього документа.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.01.2018 у справі №816/747/15-а.

Стосовно іншого твердження відповідача про те, що у CMR місце розвантаження товару вказано товару вказано м. Київ, однак у заявці на перевезення місце розвантаження м. Житомир, то суд його не бере до уваги з огляду на те, що декларантом в порядку ч. 8 ст. 55 МК України листом від 20.07.2025 вих. № 2007/2025-01 було пояснено митному органу про допущену технічну помилку при оформленні міжнародної автомобільної накладної та на підтвердження вказаної обставини надано лист виробника товару від 14.07.2025 (а.с. 57). У вказаному листі зазначено, компанією «UAB R&R IDEAS» на підставі контракту №260525/1 від 04.06.2025, інвойсу №07320 від 01.07.2025 було здійснено поставку товару на умовах FCA, Каунас в адресу ТзОВ «Ультраплекс» на загальну суму 13624,10 євро. Доставка товару здійснювалась автомобілем Volvo ( НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ) за маршрутом Каунас, Литва Житомир, Україна за CMR А № 091760. Однак, при оформленні міжнародної товарно-транспортної накладної А № 091760 в графі 3 «Місце розвантаження товару» було допущено технічну помилку, замість «Житомир, Україна» вказано «Київ, Україна». Тому правильним місцем розвантаження товару є «Житомир, Україна».

З огляду на наведене, на думку суду, будь-які розбіжності в цій частині, які мали вплив на правильність визначення митної вартості були відсутні.

Що стосується твердження відповідача по непропорційному розподілу транспортних витрат по маршруту до кордону України та після, а також те, що в рахунку на оплату від 01.07.2025 № 4-01.07.25 серед наданих послуг відсутні складові витрати навантажувально-розвантажувальних робіт і така вартість не зазначена в графі 21 МД, то суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, перевезення товару здійснювалось за маршрутом м. Каунас (Литва) п/п Ягодин (Україна), від п/п Ягодин до м. Житомир згідно договору про надання послуг № 30/06/25 від 30.06.2025, укладеним між ТзОВ «Ультраплекс» та ФОП ОСОБА_1 , договору-заявки на перевезення вантажу № 1 від 30.06.2025 (а.с. 34-36).

П. 2.1 договору про надання послуг № 30/06/25 від 30.06.2025 сторони обумовили, що ціни по кожному перевезенню вантажу, дата подачі автомобіля та маршрут обумовлюються окремими заявками, які завіряються сторонами по телефону, електронній пошті або умови перевезення обумовлюються усно.

Відповідно до договору-заявки на перевезення вантажу № 1 від 30.06.2025 сторони погодили вартість послуг у загальному розмірі 63400,00 грн.

Відповідно до рахунку фактури від 01.07.2025 № 4-01.07.25, довідки від 01.07.2025 № 7 транспортні послуги по маршруту м. Каунас (Литва) п/п Ягодин (Україна), 562 км, автомобіль Volvo ( НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ) становлять 33600,00 грн; по маршруту п/п Ягодин (Україна) - м. Житомир (Україна), 433 км 29800,00 грн (а.с. 28-29). Вартість завантажувально-розвантажувальних робіт входить у вартість перевезення. Страхування вантажу не здійснювалось.

Умови поставки Інкотермс- FCA (Free Carrier Франко перевізник) означають, що відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві.

З огляду на умови поставки FCA, вартість перевезення до митного кордону України не включає в себе навантаження товару, оскільки навантаження товару включено у ціну товару.

Отже, на думку суду, різниця у вартості перевезення по території Європейського Союзу (до митного кордону України) та вартості перевезення по території України (після кордону України) пояснюється тим, що вартість навантаження товару за умовами поставки FCA, Каунас покладено на продавця та включена у ціну товару, а вартість розвантаження товару в місці доставки товару (на території України) входить у вартість перевезення по території України. Крім цього, така різниця пояснюється і відстанню (до кордону 562 км, а по території України 433 км), тому вартість перевезення до кордону є вищою.

Як вбачається із документів, наданих до митного оформлення товару (контракт, специфікація (додаток до контракту), проформа-інвойс, комерційний інвойс, накладна на відвантаження, сертифікати якості, сертифікат походження EUR.1 № А 056480, CMR № 091760), продавцем визначено місце завантаження адреса продавця, що відповідно кореспондується із місцем завантаження товару, зазначеному у договорі-заявці на перевезення вантажу № 1 та декларації країни відправлення, що згідно умов FCA покладає обов`язок із завантаження товару на продавця та відповідає положенням пункту 2.2, пункту 2.3 Контракту № 260525/1 від 04.06.2025.

Таким чином, враховуючи зміст терміну FCA Інкотермс, у вартість товару згідно інвойсу включено вартість навантаження товару у місці завантаження товару, що відповідає умовам поставки, зазначеним в комерційному інвойсі № RR № 07320 від 01.07.2025.

Суд зазначає, що до декларації митної вартості №25UA96U3 включено транспортні витрати до митного кордону України в сумі 33600,00 грн, що відповідає зазначеному в рахунку-фактурі на сплату за перевезення № 4-01.07.25 від 01.07.2025 та довідці про вартість перевезення №7 від 01.07.2025.

Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, - лише якщо здійснювалося страхування

Часиною 11 статті 58 МК України визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема, витрати на транспортування після ввезення.

Відтак, в даному випадку, витрати на транспортування товару по території України не впливають на розраховану декларантом митну вартість товару у МД №25UA96U3 від 04.07.2025.

На думку суду, подані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на транспортування є достатніми та повною мірою підтверджують понесені транспортні витрати.

Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та суд бере до уваги пояснення позивача про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Суд наголошує, що вимога про надання виписки з бухгалтерської документації, що стосуються оцінюваного товару, висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Однак за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Приписами пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Суд звертає увагу на те, що за практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020 у справі № 809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару.

Щодо митної декларації МД №25UA04U6 від 03.03.2025, рівень митної вартості 1,25 євро/кг, яка була використана відповідачем для визначення митної вартості при прийнятті спірного рішення, то суд зазначає, що можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірних рішень відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а опирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.

Разом з тим, суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 по справі №815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Крім цього, суд зазначає, що будь-яка інформація, отримана від юридичних осіб носить виключно інформативний характер та не є безумовною рекомендацією митному органу визначати митну вартість інших аналогічних/подібних товарів саме за такою вартістю. Кожна зовнішньоекономічна угода містить свої умови, які погоджуються сторонами. Принцип свободи договорів чітко передбачає, що сторони можуть самостійно визначити вартість товару.

Також суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування методу для визначення митної вартості товару за ціною договору щодо подібних товарів.

Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA205030/2025/000054/2 від 08.07.2025 є необґрунтованим та безпідставним, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, тому його слід визнати протиправним та скасувати, а позов задовольнити.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 29.07.2025 № 12 (а.с.14).

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

Відповідно до частин другої, третьої статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу додано копії таких документів: договір №1007/2025-01 про надання правової допомоги від 10.07.2025, укладеного між АО Магніт та ТОВ Ультраплекс; додаток № 1 до договору від 10.07.2025; рахунок № 10072025 від 10.07.2025, платіжну інструкцію №208 від 07.08.2025 (а.с. 68-73).

За умовами договору та додатку № 1 до нього, вартість послуг Адвокатського об`єднання становить 12 000,00 грн за підготовку, підписання та подання заяв по суті та процесуальних заяв, супровід справи в суді першої інстанції; 6000,00 грн за підготовку, підписання та подання по суті процесуальних заяв, супровід справи в суді апеляційної інстанції.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви, зважаючи на сталу судову практику у справах цієї категорії; обсяг наданих адвокатом послуг), враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн, а решту витрат повинен понести позивач.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на переклад документів у розмірі 2140,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до статті 137 КАС України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 31.03.2020 у справі №160/7049/19 склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на переклад документів у розмірі 2140,00 грн позивачем надано рахунок-фактуру № 02297 від 07.08.2025 (а.с. 170), з якого вбачається, що Бюро перекладів Ексленг надавалась послуга з перекладу документів ТзОВ Ультраплекс по МД № 25UA96U3, в кількості 8 аркушів.

Так, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 позовну заяву залишено без руху. Суд витребував від позивача належним чином засвідчений переклад складених іноземною мовою документів, долучених до позовної заяви.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивач надав належним чином засвідчений переклад на українську мову всіх документів, що складені іноземною мовою, долучених до позовної заяви, а зокрема, позивачем до матеріалів справи надано документи, які підлягали перекладу, а саме: прайс-лист від 17.06.2025; рахунок Swift; експортну декларацію; міжнародну товарно-транспорту накладу № 091760; рахунок-фактуру серії RR 07320 від 01.07.2025; накладну до інвойсу RR 07320 від 01.07.2025; проформу інвойс № 2025.06.13 від 13.06.2025; сертифікат на перевезення товару № А 056480 (а.с. 86-93), та які містять відбиток печатки та штампу Бюро перекладів Ексленг з зазначенням дати 13.06.2025 (а.с.46-53).

З наданих документів вбачається, що Бюро перекладів виконано для замовника роботи письмовий переклад (8 аркушів) документів на суму 2140,00 грн.

Отже понесені позивачем витрати у розмірі 2140 грн на засвідчений переклад документів у цій справі слід віднести до витрат, пов`язаних із підготовкою до розгляду справи.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на засвідчений переклад документів перекладачем у цій справі на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 04.08.2025.

Відтак, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн та витрати на переклад в сумі 2140,00 грн, всього на загальну суму 7562,40 грн.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 08.07.2025 № UA205030/2025/000054/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ультраплекс судові витрати у розмірі 7562,40 грн (сім тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Ультраплекс (04060, м. Київ, вул. Ясногірська, 16в, приміщення 2, ).

Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська обл., Ковельський р-н, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13, ).

Суддя Р.С. Денисюк