Справа № 420/41213/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 лютого 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 10.12.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), (Повідомлення комісії вих. № 2855 від 29.11.2025 року) щодо ненадання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період;

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) надати ОСОБА_1 надати відстрочку від призову за мобілізацією на підставі п. 9 ч.1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив що, він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Повідомленням комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (вих. № 2855 від 29.11.2025 року) було відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (відповідно до протоколу від 22 липня 2024 року № 6). Причина відмови не надано висновок ЛКК із зазначенням потреби в постійному догляді, не зазначено висновок ЛКК про потребу в догляді в акті догляду.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 29.12.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

11.02.2026 від позивача надійшла заява (вх. №15252/26), в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ненадання ОСОБА_1 відстрочки (Повідомлення вих. № 2855 від 29.11.2025) до набрання законної сили рішенням суду у справі №420/41213/25; заборонити ІНФОРМАЦІЯ_4 та його структурним підрозділам вчиняти дії щодо призову (мобілізації) ОСОБА_1 до закінчення судового розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви зазначено, що станом на сьогодні, згідно з даними системи «Оберіг»/ «Резерв+», перебуває в статусі «В розшуку» з 08.12.2025. Підставою зазначено нібито «неявку за повісткою», проте жодних повісток я не отримував, підписів про вручення не надавав. Вказане свідчить про намір відповідача вчинити дії щодо примусового затримання та негайної мобілізації; ухвалами суду від 29.12.2025 та 15.01.2026 відповідача було зобов`язано надати докази (копії рішень), проте ТЦК ігнорує вимоги суду. Перебування в статусі «В розшуку» під час судового спору є засобом тиску та створює умови, за яких рішення суду у справі №420/41213/25 не зможе бути виконане; у разі мого затримання та відправлення до військової частини до закінчення розгляду справи, позивач буде позбавлений можливості брати участь у судових засіданнях та здійснювати догляд за особою, що є підставою для відстрочки. Ефективний захист прав стане неможливим; прохання зупинити дію оскаржуваної відмови безпосередньо пов`язане з предметом спору, оскільки саме ця відмова стала передумовою для подання мене в розшук.

До заяви додано квитанцію №3942-3193-3628-6707 від 09.02.2026 про сплату судового збору у сумі 998,40 грн.

За правилами частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову слід відмовити, виходячи з такого.

За приписами статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (частини четверта - шоста статті 154 КАС України).

Застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Відповідно до статті 151 КАС України, якою визначено види забезпечення позову, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 29.01.2020 у справі № 640/9167/19.

Суд зазначає, що предметом оскарження є рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Біляївка), (Повідомлення комісії вих. № 2855 від 29.11.2025) щодо ненадання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

У той же час у вказаній заяві позивач просить зупинити дію рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ненадання ОСОБА_1 відстрочки (Повідомлення вих. № 2855 від 29.11.2025) до набрання законної сили рішенням суду у справі №420/41213/25, а також заборонити ІНФОРМАЦІЯ_4 та його структурним підрозділам вчиняти дії щодо призову (мобілізації) ОСОБА_1 до закінчення судового розгляду справи по суті.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки позивачем не наведено підстав наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, не вказано також підстави, які б свідчили про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Заборона вчиняти дії пов`язані з призовом позивача на військову службу під час мобілізації, про яке просить позивач, на думку суду, не є співмірним (в межах поданої позовної заяви) з питанням оскарження нерозглянутих заяв в межах звернення позивача до відповідача.

Разом з тим, суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 (ЄДРСР 73082059) зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Слід також зазначити, що заявник не додав до заяви про забезпечення позову будь-яких доказів того, що відповідач вживає будь-яких заходів для призову заявника на військову службу під час мобілізації в особливий період, при цьому суд не приймає до уваги, твердження позивача, що він за даними системи «Оберіг»/«Резерв+» перебуває в статусі «в розшуку», оскільки вказане не свідчить про автоматичний призов на військову службу.

Крім того твердження, що позивача може бути затримано та направлено до військової частини є нічим не підтвердженими та базуються лише на припущеннях, а тому не можуть визнаватись достатніми для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної та реальної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а викладені в заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд зазначає, що лише незгода позивача із діями/бездіяльністю (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними не є достатньою підставою для підтвердження існування очевидних ознак протиправності в діях або бездіяльності відповідача та не є підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Разом з тим, суд звертає увагу, що визнання протиправним рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Біляївка), (Повідомлення комісії вих. № 2855 від 29.11.2025), щодо ненадання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, а також наявність у позивача права на отримання відстрочки від призову на військову службу, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

Суд наголошує, що достовірно встановити наведені обставини без розгляду спору по суті є неможливим.

Сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку, тобто підтвердження факту вчинення таких порушень чи спростування цих обставин може бути з`ясоване виключно в процесі розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Крім того, обґрунтування вказаної заяви фактично тотожне обґрунтуванню позовних вимог, а застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи матиме наслідком надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову й ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що заявником не наведено обґрунтованих підстав, що вказували б на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам останнього до ухвалення рішення суду в цій справі, тому, заява про забезпечення позову є необґрунтованою, передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на навчанні у Національній школі суддів України з 09.02.2026 по 13.02.2026, ухвалу постановлено 16.02.2026.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 (вх. №15252/26 від 11.02.2026) про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА