Справа № 320/46900/25
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 лютого 2026 року м. Київ № 320/46900/25

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Любенко Д.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились,

від відповідача-1 - Ткачук Я.О.,

від відповідача-2 - Гришина Н.В.,

від відповідача-3 - Калусенко В.В.,

від відповідача-4 - Какоркіна З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження клопотання Міністерства внутрішніх справ України про залишення позову без розгляду та залучення третьої особи в адміністративній справі

за позовом Громадської організації "Центр запобігання та моніторингу надзвичайних ситуацій"

до Кабінету Міністрів України

Міністерства фінансів України

Міністерства економіки України

Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася Громадська організація "Центр запобігання та моніторингу надзвичайних ситуацій" з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України, Міністерства внутрішніх справ України в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України та Міністерства внутрішніх справ України щодо не забезпечення фінансування та впровадження територіальних та місцевих автоматизованих систем централізованого оповіщення (МАСЦО, ТАСЦО) на території України;

- зобов`язати Кабінет міністрів України, Міністерство фінансів України, Міністерство економіки України вжити заходів щодо передбачення у Державному бюджеті України на 2025 рік коштів для впровадження автоматизованих систем централізованого оповіщення на території України (підготувати та внести до Верховної Ради України зміни до державного бюджету України про надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на впровадження систем оповіщення відповідно до наданих потреб від обласних військових адміністрацій в сумі 3 млрд. грн, передбачити при формуванні державного бюджету на 2026 рік грошові кошти (видатки) для громад, обласних військових адміністрацій для впровадження систем оповіщення в розмірі 18 млрд. грн, передбачити в Бюджетній декларації на 2026-2028 роки 25 млрд. грн видатки, субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на впровадження систем оповіщення;

- зобов`язати Міністерство фінансів України, Міністерство внутрішніх справ України внести зміни до державного бюджету на 2025 рік, щодо надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам громад, які розробили проекти та отримали позитивні висновки експертизи, що вказані в депутатському звернення М. Соколова від 13.05.2025 р. № 452д9/7-2025/58651 і перелік громад зазначено вище в даному позові в розмірі 3 млрд. грн.

- зобов`язати відповідачів подати проект відповідних змін до Бюджетних декларацій та кошторисів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 12.02.2026 суд встановив Кабінету Міністрів України строк на подачу відзиву по справі.

На адресу суду надійшло клопотання Міністерства внутрішніх справ України про залучення в якості третьої особи, на стороні відповідача, без заявлення самостійних вимог щодо предмета спору Державну службу України з надзвичайних ситуацій.

В обгрунтування поданого клопотання Міністерство внутрішніх справ України зазначило, що ДСНС як центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту та розглядає питання визначення техніко-економічної потреби, можливих термінів впровадження (будівництва, реконструкції) автоматизованих систем централізованого оповіщення, здійснення обґрунтованих розрахунків щодо необхідного обсягу коштів на зазначені цілі за роками, надання пропозицій щодо обсягу субвенції з державного бюджету.

У підготовче судове засідання, призначене у справі на 12.02.2026 з`явилися уповноважені представники відповідачів.

Присутні у судовому засіданні представники Кабінету Міністрів України, Міністерства економіки України, Міністерства внутрішніх справ України підтримали доводи вказаного клопотання.

Представник Міністерства фінансів України залишив вирішення вказаного клопотання на розсуд суду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши подане клопотання судом встановлено таке.

Частиною другою статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Частинами 4 та 5 вказаної норми передбачено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Щодо заявленого клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, без заявлення самостійних вимог щодо предмета спору Державну службу України з надзвичайних ситуацій суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052 (далі Положення) Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

За змістом підпунктів 1, 3 пункту 3 Положення основними завданнями ДСНС є, зокрема, реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, а також внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ України пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Згідно із підпунктами 25, 45 пункту 4 Положення ДСНС відповідно до покладених на неї завдань розглядає у разі звернення фізичних чи юридичних осіб технічні завдання і робочі проєкти на автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення, здійснює методичне керівництво щодо створення і належного функціонування систем оповіщення цивільного захисту різних рівнів.

Отже, питання визначення техніко-економічної потреби, можливих термінів впровадження (будівництва, реконструкції) автоматизованих систем централізованого оповіщення, здійснення обґрунтованих розрахунків щодо необхідного обсягу коштів на зазначені цілі за роками, надання пропозицій щодо обсягу субвенції з державного бюджету має розглядати ДСНС як центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Таким чином, з метою повного та всебічного розгляду справи, суд дійшов висновку про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача, без заявлення самостійних вимог щодо предмета спору Державну службу України з надзвичайних ситуацій.

Також, на адресу суду надійшло клопотання Міністерства внутрішніх справ України про залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку із зловживанням представником позивача процесуальними правами. В обгрунтування зазначеного клопотання представник відповідача зазначив, що позивачем було подано декілька позовних заяв з ідентичними підставами та аналогічним предметом позову, з ідентичним суб`єктивним складом учасників справи (справи № 320/29252/25, № 320/31496/25). Отже, представник відповідача вважає про наявність підстав для застосування правових наслідків передбачених частиною 3 статті 45 КАС України, а саме залишення позовної заяви без розгляду.

Представники Кабінету Міністрів України, Міністерства економіки України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України підтримали доводи вказаного клопотання та просили залишити позов без розгляду.

Розглянувши доводи вказаної заяви, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 45 КАС України зловживанням процесуальними правами є подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, що має місце у даному випадку.

Правовими положеннями ч. 3 ст. 45 КАС України передбачено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 144 КАС України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

За усталеною практикою правозастосування, зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань адміністративного судочинства.

Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків.

У рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 13.03.2019 року по справі № 814/218/14, під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач відправив через електронний суд цю позовну заяву, яка була зареєстрована за номером № 320/46900/25.

Також, канцелярією суду були зареєстровані позовні заяви: № 320/29252/25, № 320/31496/25.

Як вбачається із КПП «Діловодство спеціалізованого суду», станом на дату відкриття провадження у справі № 320/46900/25:

- справа № 320/29252/25 була залишена без розгляду;

- у справі № 320/31496/25 судом було відмовлено у відкритті провадження.

Отже, на момент відкриття провадження у справі № 320/46900/25, у провадженні суду не було позовів з ідентичними підставами, аналогічним предметом позову та з ідентичним суб`єктивним складом учасників справи.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.

У цьому випадку суд виходить з того, що сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд, про що неодноразово наголошувалося у постановах Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 548/2531/18, від 05.10.2021 у справі № 308/13199/17, від 04.04.2022 у справі № 441/1609/19.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст.45 КАС України суд з урахуванням конкретних обставин справи може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, у тому числі і внаслідок подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Разом з тим, суд акцентує увагу, що термін «зловживання процесуальними правами» фактично зводиться до навмисного створення перешкод у вирішенні завдань адміністративного судочинства; натомість звернення до суду з позовом - спрямовано на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд наголошує, оскільки «зловживання процесуальними правами» є суб`єктивним й оціночним поняттям, висновок суду з вказаного питання повинен ґрунтуватися на доказах, якими беззаперечно підтверджується умисне та недобросовісне користування позивачем своїм процесуальним правом у спосіб, який суперечить завданню адміністративного судочинства, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яким неодноразово вказувалося, що: під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисної, несумлінної поведінки учасників процесу, що знаходить своє вираження у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести; використання наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації прав інших учасників провадження; перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтоване перевантаження роботи суду; а ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

Зокрема, вказана правова позиція викладалася у постановах: від 08.05.2018 по справі № 910/1873/17, від 22.05.2019 по справі № 234/3341/15-ц, від 30.11.2020 по справі № 806/1943/18, та інші.

Тобто, задля визначення дій позивача (його представника) як зловживання процесуальними правами, судом мають бути встановлені винні процесуальні дії, які здійснені вочевидь з корисливим або особистим мотивом, та використані на шкоду правам, обов`язкам і інтересам інших осіб, які приймають участь у справі. Якщо суддя вважає певну дію позивача зловживанням, це має бути належним чином обґрунтовано та мотивовано у відповідному процесуальному документі.

Так, судом не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність наміру вирішити реально існуючий спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду, а відповідно, судом не встановлено зловживання позивачем своїми процесуальними правами, або використання ними свого суб`єктивного права на шкоду правам інших осіб.

За таких обставин, суд вважає, що у даному випадку визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами у розумінні ст. 45 КАС України та повернення позовної заяви може містити ознаки обмеження доступу до правосуддя та порушенням принципу рівності та змагальності сторін.

Керуючись статтями 45, 47, 49 240, 241-245, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Міністерства внутрішніх справ України про залишення адміністративного позову у справі № 320/46900/25 без розгляду - відмовити.

2. Задовольнити клопотання Міністерства внутрішніх справ України про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державну службу України з надзвичайних ситуацій.

3. Залучити до участі у розгляді справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державну службу України з надзвичайних ситуацій.

4. Зобов`язати позивача протягом п`яти днів з дня отримання ухвали направити на адресу третьої особи копію позовної заяви із доданими до неї документами та докази надіслання надати до суду.

5. Запропонувати третій особі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору протягом п`яти днів з дня отримання копії позову подати до суду пояснення щодо позову або відзиву на позовну заяву.

6. Запропонувати позивачу та відповідачам протягом п`яти днів з дня отримання пояснення щодо позову або відзиву на позовну заяву третьої особи подати до суду відповідь на такі пояснення.

7. Копію ухвали надіслати (вручити) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Панова Г. В.

Повний текст ухвали виготовленого та підписано 17.02.2026.