Справа № 500/7515/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань встановлення судового контролю за виконанням судового рішення

Справа № 500/7515/24

16 лютого 2026 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 адвоката Хомич Івана Олександровича про встановлення судового контролю у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2026 представником ОСОБА_1 адвокатом Хомич Іваном Олександровичем подано до суду заяву, в якій просить встановити судовий контроль за виконанням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі №500/7515/24 шляхом зобов`язання відповідача ГУ ПФУ у Тернопільській області подати звіт про виконання такого судового рішення.

Вказану заяву обґрунтовано тим, що рішенням суду у справі №500/7515/24 зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 з 18.06.2024 відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" та у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році".

Оскільки станом на тепер вказане рішення суду відповідачем не виконано, тому заявник вважає наявними підстави для виття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених статтею 382 КАС України.

Ухвалою від 02.02.2026 суд прийняв до розгляду вказану заяву та зобов`язав подати суду письмові пояснення щодо поданої заяви стосовно виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 у цій справі та їх документальне підтвердження (разом із доказом направлення їх копій заявнику).

10.02.2026 на адресу суду від ГУ ПФУ в Тернопільській області надійшли письмові заперечення на заяву про встановлення судового контролю, у яких відповідач зазначає, що представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження невиконання судового рішення від 05.02.2025, ухиляння відповідача від його виконання та загалом необхідності встановлення судового контролю.

Крім того, відповідачем зазначено, що з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124, від 01.04.2020 року № 251, від 22.02.2021 року № 127, від 16.02.2022 року №118, від 24.02.2023 №168 та від 23.02.2024 №185 показник середньої заробітної плати для визначення розміру пенсії, перерахований на відповідні коефіцієнти, становить: з 01.03.2019 4404,35 грн (3764,40 х1,17); з 01.05.2020 4888,83грн (4404,35 х1,11); з 01.03.2021 5426,60 грн (4888,83 х1,11); з 01.03.2022 6186,32 грн (5426,60 х1,14); з 01.03.2023 7405,03 грн (6186,32 х1,197); з 01.03.2024 7994,47 грн (7405,03 х 1,0796).

Оскільки час призначення пенсії за віком розмір пенсії визначено з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2019-2021 роки 10846,37 грн., тобто який є вищим за той, який застосовувався при індексації пенсії з 01.03.2023, тому представник відповідача вважає, що проводити перерахунок пенсії починаючи з 18.06.2024 року із застосуванням показника середньої заробітної плати 7405,03грн. та 7994,47 недоцільно, оскільки призведе до зменшення розміру пенсії.

Суд зазначає, що розгляд заяви про встановлення судового контролю здійснено з урахуванням строку перебування головуючої судді у відрядженні, в порядку черговості у перший робочий день.

Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доводам заявника та запереченням боржника щодо заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

У провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №500/7515/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.02.2025, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20.03.2025, позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд вирішив:

"Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку (індексації) пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197 та у розмірі 1,0796.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 з 18.06.2024 відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" та у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн 92 коп."

Вказане рішення суду набрало законної сили 31.10.2025 згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного, якою апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі №500/7515/24 без змін.

Звертаючись з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі №500/7515/24, представник позивача зазначає, що незважаючи на набрання законної сили 31.10.2025, вказане судове рішення залишається невиконаним відповідачем, що суперечить встановленому Конституцією України принципу обов`язковості судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Так, судове рішення може бути виконано в добровільному або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках - на приватних виконавців. Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано спеціальним законом, а саме, Законом України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу, що невчинення стягувачем дій, спрямованих на ініціювання виконання рішення суду в примусовому порядку, не звільняє боржника від обов`язку виконання такого судового рішення.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Згідно частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Процедура розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення врегульована статтею 382-1 КАС України.

Так, за приписами цієї статті суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Суд може зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення особисто керівника суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 зазначив, що застосування статті 382 КАС України має на меті саме забезпечення належного виконання судового рішення. При цьому, вказана стаття має свою підставу для застосування, а саме: невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як слідує з матеріалів справи, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі №500/7515/24 набрало законної сили 31.10.2025.

Проте, станом на дату звернення заявника до суду з даною заявою в матеріалах справи відсутні докази виконання боржником ГУ ПФУ в Тернопільській області вказаного судового рішення, як і докази невиконання судового рішення з поважних причин.

У запереченнях на заяву про встановлення судового контролю у даній справі представником ГУ ПФУ в Тернопільській області також не наведено обставин, з якими пов`язано тривале невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Посилання представника відповідача на недоцільність здійснення перерахунку на виконання судового рішення, що набрало законної сили, суд вважає юридично неспроможним, оскільки ГУ ПФУ в Тернопільській області, як учасник спірних правовідносин у статусі відповідача та боржника, не наділений повноваженнями надавати оцінку судовому рішенню, що набрало законної сили, а також стверджувати про доцільність чи недоцільність його виконання.

Суд наголошує, що згідно наведених вище положень законодавства рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання. Виключення можуть становити обставини, що яких виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Також суд відхиляє доводи боржника щодо наявності підстав для застосування під час здійснення перерахунку (індексації) пенсії позивача показника середньої заробітної плати 3764,40 грн, оскільки у мотивувальній частині рішення від 05.02.2025 суд зазначив, що абзац 1 в сукупності з абзацом 2 пункту 5 Порядку № 124 повинні застосовуватися лише у відповідності з частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17, від 11 червня 2020 року у справі № 640/13988/19.

Зважаючи на встановлені судом обставини наявні обґрунтовані підстави вважати, що у разі невстановлення судового контролю шляхом зобов`язання боржника подати звіт про виконання ним рішення суду, - останнє може залишитися невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Хомич Івана Олександровича про встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній судовій справі шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області подати до Тернопільського окружного адміністративного суду, у 30-денний строк, з дати отримання копії цієї ухвали, звіт про його виконання.

Одночасно суд вважає за необхідне наголосити, що звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має відповідати вимогам, встановленим частинами другою, третьою статті 382-2 КАС України, а також містити посилання на докази, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які будуть достатніми і вичерпними.

Ненадання суб`єктом владних повноважень звіту про виконання судового рішення або невідповідність наданого звіту наведеним вище вимогам зумовлює виникнення у суду обов`язку накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 241, 248, 256, 382, 382-1 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Хомич Івана Олександровича про встановлення судового контролю за виконанням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі №500/7515/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання даної ухвали суду подати до Тернопільського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення від 05.02.2025 у справі №500/7515/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили згідно вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 16 лютого 2026 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.