Справа № 460/20782/25
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2026 року м. Рівне№460/20782/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., за участю секретаря судового засідання Осташевської І.А. та представника позивача Боюки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) через свого представника-адвоката звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з адміністративним позовом (позовною заявою) до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ПФУ у Рівненській області (далі третя особа), у якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відсутність своєчасного та належного реагування на клопотання представника стягувача, а також невжиття своєчасних та ефективних заходів з примусового виконання рішення у справі 460/51088/22 від 27 лютого 2023 року, несвоєчасне та неповне вжиття заходів, вчинення дій та прийняття рішень державним виконавцем з примусового виконання рішення суду, відсутність належної організації роботи та контролю з боку керівництва органу ДВС за діяльністю державного виконавця за виконанням рішення суду, у виконавчому провадженні 73497489 та зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вжити своєчасних та ефективних заходів з примусового виконання, у порядку передбаченому Законом України Про виконавче провадження вирішити клопотання представника стягувача та вчинення як у межах виконавчого провадження самостійно, так за клопотанням дії та прийняти рішення, які спрямовані на примусове виконання рішення суду; постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, бездіяльність яких визнаються протиправними.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що державним виконавцем відповідача було відкрито виконавче провадження від 13.12.2023 № 73497489 з примусового виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/51088/22 від 27 лютого 2023 року. Зауважує, що рішення суду відповідно до його резолютивної частини залишається не виконаним, а державним виконавцем у свою чергу заходи та дії з примусового виконання рішення суду не вживаються, звернення представника із відповідним клопотанням не вживаються. Незважаючи на клопотання представника стягувача про реагування на невиконання рішення суду боржником, витребування від боржника документів та пояснень із зазначенням причин невиконання рішення зауважує, що таке клопотання залишене органом ДВС без реагування. Відтак враховуючи, що органом ДВС тривалий час та системно допущено бездіяльність з примусового виконання рішення суду, реагування на клопотання представника стягувача у виконавчому провадженні, позивач вважає таку бездіяльність протиправною та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду свій відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №73497489 щодо примусового виконання виконавчого листа від 24.10.2023 у справі №460/51088/22 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 19 червня 2022 року доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Зауважує, що 13.12.2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та у зв`язку з невиконанням боржником рішення 18.01.2024 та 26.06.2025 державним виконавцем були сформовані вимоги до боржника щодо виконання судового рішення, за наслідками яких листом від 01.07.2025 боржник повідомив виконавчий орган про те, що сума нарахованої заборгованості за рішенням суду становить 200218,00 грн та буде виплачена після виділення коштів на такі цілі. Відповідач зазначає, що вживав усі належні дії щодо виконання судового рішення відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа скористалась своїм правом на подання письмових пояснень на позовну заяву та подала до суду свої письмові пояснення, у яких зазначає, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу було нараховано підвищення до пенсії з 19 червня 2022 року доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), сума доплати на виконання рішення суду за період з 19.06.2022 по 31.03.2024 становить 200218,00 грн. та буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України на ці цілі, оскільки статтею ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. Зауважує, що наказом Пенсійного фонду України від 31.12.2025 затверджений тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на 2026 рік, яким на погашення заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) на виконання ретроспективних судових рішень на січень, лютий та березень кошти не передбачені, лише з квітня 2026 року, при цьому станом на 07.01.2026 заборгованість за рішенням суду у справі № 460/51088/22 обліковується в Реєстрі судових рішень за №407579. Враховуючи викладене вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області в межах своїх повноважень вчинено всі необхідні дії для належного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 у справі №460/51088/22, відтак заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана до суду 11.11.2025 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми ""Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 12.11.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 17.11.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати одноособово суддею з особливостями, що передбачені статтями 268, 269, 271, 272, 287 параграфу 2 глави 11 КАС України, залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ПФУ у Рівненській області, призначив у справі судове засідання і витребував у відповідача докази.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву і подав 27.11.2025 до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову та просить справу розглядати без участі відповідача.

04.12.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів у справі.

У визначені судом дату і час 04.12.2025 до суду прибув уповноважений представник відповідача, представник третьої особи в судове засідання не прибув, однак до визначеного судом часу початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, тоді як представник позивача не зміг прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції через виникнення технічних проблем в роботі системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС, про що складено довідку від 04.12.2025.

Ухвалою від 04.12.2025 суд відклав судове засідання у справі до 08.01.2026.

07.01.2026 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача подала до суду письмові пояснення по суті спору та заявила клопотання про розгляд справи без участі третьої особи.

У судове засідання призначене на 08.01.2026 до суду прибув уповноважений представник позивача, відповідач та третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у судове засідання не з`явились. Занесеною до протоколу судового засідання ухвалою суд оголосив перерву у судовому засідання до 19.01.2026.

Крім того, ухвалою від 08.01.2026 суд замінив відповідача у справі Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на його правонаступника Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Ухвалою від 08.01.2026 суд вирішив питання про витребування додаткових доказів у справі.

На виконання ухвали суду від 08.01.2026 про витребування додаткових доказів у справі від третьої особи 16.01.2026 та від відповідача 19.01.2026 надійшли заяви.

У судове засідання, призначене на 19.01.2026, до суду прибули уповноважені представники позивача та відповідача, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у судове засідання не з`явилась. Занесеною до протоколу судового засідання ухвалою суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі та призначив судове засідання з розгляду справи по суті на 29.01.2026.

Від представника позивача 19.01.2026 надійшли додаткові пояснення у справі.

20.01.2026 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів у справі.

У судове засідання, призначене на 29.01.2026, до суду прибули уповноважені представники позивача та відповідача, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у судове засідання не з`явились. Занесеною до протоколу судового засідання ухвалою суд оголосив перерву у справі до 06.02.2026.

На адресу суду від представника позивача 06.02.2026 надійшло клопотання про постановлення окремої ухвали.

У судове засідання призначене на 06.02.2026 до суду прибув уповноважений представник позивача, представники відповідача та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у судове засідання не з`явились. У судовому засіданні, на підставі статті 227 КАС України, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав його ухвалення і проголошення до 16.02.2026.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Заслухавши в судових засіданнях уповноважених представників сторін, розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 у справі №460/51088/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій задоволений частково. Цим рішенням суд вирішив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 19 червня 2022 року доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 19 червня 2022 року нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік та з урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного року), до зміни законодавства або зміни правового статусу позивача.

Для примусового виконання зазначеного рішення суду Рівненським окружним адміністративним судом 24.10.2023 видано виконавчий лист у справі №460/51088/22.

На підставі вказаного виконавчого листа та за заявою представника стягувача державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Восінською Інною Анатоліївною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2023 №73497489, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів.

10.06.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про стан виконання рішення суду у справі №460/51088/22, яка згідно штампу вхідної кореспонденції зареєстрована відповідачем 11.06.2025 за №6063. У вказаній заяві позивач просив орган ДВС направити боржнику (ГУ ПФУ в Рівненській області) вимогу про стан та перебіг виконання рішення суду, вчинені дії та прийняті рішення на виконання рішення суду з наданням підтверджуючих документів про таке виконання.

24.06.2025 державним виконавцем відповідача було направлено вимогу ГУ ПФУ в Рівненській області щодо виконання, серед іншого рішення суду у справі №460/51088/22, за наслідками якого відкрито ВП №73497489, та надати підтверджуючі документи про виконання вказаного рішення.

За результатами розгляду звернення позивача, відповідач листом від 30.06.2025 №19592 повідомив, що у визначені державним виконавцем строки боржником не надано підтверджуючі документи щодо виконання вищезазначеного судового рішення, 24.06.2025 державним виконавцем до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області скеровано вимогу щодо виконання рішення суду.

Боржник у ВП №73497489 Головне управління ПФУ в Рівненській області на вимогу державного виконавця подав до органу ДВС лист від 01.07.2025 №1700-0802-5/48153, який згідно штампу вхідної кореспонденції зареєстрований відповідачем 03.07.2025, де боржник зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/51088/22 виконано відповідно до покладених зобов`язань, в установленому законодавством порядку, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії. Сума нарахованої доплати за період з 19.06.2022 по 31.12.2023 становить 200218 грн. 00 коп. та буде виплачена після виділення коштів на ці цілі. Станом на 30.06.2025 року рішення суду у справі №460/51087/22 перебуває на обліку в реєстрі судових рішень за №411993.

Представник позивача (стягувача у ВП) 25.09.2025 звернувся до відповідача із клопотанням про здійснення контролю у ВП №73497489, а саме щодо виконання рішення суду боржником, яка згідно штампу вхідної кореспонденції зареєстрована відповідачем 25.09.2026 №9574.

Відповідач надіслав на адресу боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вимогу державного виконавця №73497489 від 26.09.2025 про надання інформації щодо виконання рішення суду у справі №460/51088/22.

Вважаючи, що органом ДВС тривалий час та системно допускається бездіяльність з примусового виконання рішення суду у справі №460/51088/22 та реагування на клопотання представника стягувача у виконавчому провадженні, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Відповідно до норм частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Так, в розумінні статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин 1-2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, серед іншого: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

Відповідно до статті 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Окремими пунктами частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню; 2) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3); 3) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу (пункт 14); 4) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за актами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (пункт 18); 5) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19); 6) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Частиною 4 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону №1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частинами 1-3 статті 63 Закону №1404-VIII регламентовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, та встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стаття 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

За приписами частини 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Тобто надаючи оцінку діям/бездіяльності державного виконавця, вчиненим у межах виконавчого провадження ВП №73497489, слід з`ясувати чи їх сукупність була спрямована на примусове виконання рішень і проводилася на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом №1404-VIII, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону №1404-VIII, а також достатність прийнятих рішень, які відповідно до законодавчо встановлених норм підлягали примусовому виконанню.

У ході розгляду справи суд встановив, що на підставі виданого Рівненським окружним адміністративним судом виконавчого листа від 24.10.2023 у справі №460/51088/22, державним виконавцем відповідача Восінською І.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2023 №73497489, де боржником є Головне управління ПФУ в Рівненській області, якому у постанові державного виконавця зазначено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 днів.

Зі змісту позовної заяви слідує, що тривалий час у виконавчому провадженні державним виконавцем не здійснювалась перевірка щодо виконання рішення суду боржником, та не було забезпечено заходів примусу, у зв`язку з таким невиконання боржником рішення суду Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/51088/22, яким Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зобов`язано здійснити з 19 червня 2022 року нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік та з урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного року), до зміни законодавства або зміни правового статусу позивача.

Крім того, представник позивача у ході розгляду справи зауважував, що на його звернення до відповідача з клопотанням про реагування на невиконання рішення суду боржником, витребування від боржника документів та пояснень, із зазначенням причин такого невиконання рішення суду, відповідач протиправно ігнорує вказане клопотання представника позивача та не надає обґрунтованої відповіді.

У свою чергу, державний виконавець відповідача у ході розгляду справи заперечував щодо таких доводів представника позивача та зазначив, що при виконанні виконавчого листа №460/51088/22, державний виконавець вживав усі належні дії щодо виконання судового рішення відповідно до статті 63 Закону №1404-VIII, про що свідчать матеріали виконавчого провадження.

Так, під час розгляду цієї справи суд з матеріалів виконавчого провадження №73497489 встановив, що 18.01.2024 державним виконавцем сформовано до ГУ ПФУ в Рівненській області вимогу державного виконавця за вих. №7489 про надання у 3-денний інформації щодо виконання рішення суду, зокрема, у справі №460/51088/22 з наданням підтверджуючих документів. Водночас суд зауважує, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів фактичного надіслання такої вимоги боржнику у ВП №73497489, зокрема ГУ ПФУ в Рівненській області та відповідно виконання боржником такої вимоги державного виконавця та надання обґрунтованої відповіді про хід виконання рішення суду з підтверджуючими документами.

У свою чергу, з матеріалів виконавчого провадження слідує, що 24.06.2025 державним виконавцем було надіслано другу вимогу державного виконавця за вих. №1136 до боржника ГУ ПФУ в Рівненській області щодо виконання ним рішення суду у справі №460/51088/22 та надання інформації з підтверджуючими документами про виконання зазначеного рішення суду.

Боржник у ВП №73497489 Головне управління ПФУ в Рівненській області на вимогу державного виконавця повідомив листом від 01.07.2025 №1700-0802-5/48153, який згідно штампу вхідної кореспонденції зареєстрований відповідачем 03.07.2025, де боржник зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/51088/22 виконано відповідно до покладених зобов`язань, в установленому законодавством порядку, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії. Сума нарахованої доплати за період з 19.06.2022 по 31.12.2023 становить 200218 грн. 00 коп. та буде виплачена після виділення коштів на ці цілі. Станом на 30.06.2025 року рішення суду у справі №460/51087/22 перебуває на обліку в реєстрі судових рішень за №411993.

Слід зауважити, що повторна вимога державного виконавця, а саме від 24.06.2025 за вих. №1136 була надіслана боржнику ГУ ПФУ в Рівненській області після спливу понад півтора роки з дати відкриття державним виконавцем виконавчого провадження та винесення постанови від 13.12.2023 №73497489. Окрім того, між формуванням державним виконавцем першої вимоги від 18.01.2024 №7489 про надання боржником ГУ ПФУ в Рівненській області інформації про виконання рішення суду у справі №460/51088/22, та формуванням другої (повторної) вимоги державного виконавця від 24.06.2025 №1136 минуло більше року, що свідчить про невжиття відповідачем передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, ефективно, своєчасно і в повному обсязі, як це визначено у статті 18 Законом №1404-VIII.

При цьому суд також зауважує, що дії щодо направлення повторної вимоги державного виконавця від 24.06.2025 №1136 почали вчинятись державним виконавцем лише після письмового звернення позивача (стягувача у ВП) від 10.06.2025 (згідно штампу вхідної кореспонденції зареєстрована відповідачем 11.06.2025 за №6063) із заявою про стан виконання рішення суду у справі №460/51088/22 та вжиття певних заходів з примусового виконання рішення суду, а зокрема надіслання боржнику вимоги про стан та перебіг виконання рішення суду.

Суд також зазначає, що за приписами пункту 3 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Представник позивача у межах виконавчого провадження ВП №73497489 звернувся до відповідача з клопотанням від 25.09.2025 (зареєстроване згідно штампу вхідної кореспонденції від 25.09.2025 №9574) про реагування на невиконання рішення суду боржником у справі №460/51088/22, витребування від боржника документів та пояснень, із зазначенням причин такого невиконання рішення суду за кожен місяць з часу набрання ним законної сили.

Водночас, відповіді на вказане клопотання представника позивача матеріали справи не містять та відповідачем не надано, у свою чергу з матеріалів виконавчого провадження слідує, що державним виконавцем було сформовано повторну (третю) вимогу державного виконавця від 26.09.2025, якою боржника у ВП Головне управління ПФУ в Рівненській області зобов`язано протягом 3 робочих днів надати інформацію щодо виконання рішення суду з наданням підтверджуючих документів, в розрізі за кожен місяць з 19.06.2022 та про розмір нарахованої доплати за статтею 39 Закону №796-ХІІ. При цьому суд зауважує, що направлення такої вимоги державним виконавцем не свідчить про вчинення державним виконавцем усіх належних заходів з примусового виконання рішення, враховуючи те, що така вимога сформована втретє та зі спливом понад півтора роки від дати відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, матеріали виконавчого провадження також не містять доказів здійснення державним виконавцем заходів з примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені Законом №1404-VIII, зокрема дій, передбачених частинами 1-3 статті 63 Закону №1404-VIII, а саме: перевірки виконання рішення боржником після спливу строку, зазначеного у постанові про відкриття виконавчого провадження, за наслідками яких, у разі невиконання боржником судового рішення, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У свою чергу, така постанова державного виконавця про накладення штрафу на боржника ГУ ПФУ в Рівненській області у розмірі 5100,00 грн, винесена державним виконавцем лише 28.11.2025, тобто після спливу майже двох років з дня відкриття виконавчого провадження та у той час, коли позивач вже звернувся до суду з цим позовом про визнання бездіяльності відповідача протиправною.

Суд зазначає, що у спірному випадку невжиття державним виконавцем своєчасних заходів для примусового виконання рішення суду у справі № 460/51088/22, не надіслання учасникам справи рішень у виконавчому провадженні в порядку та у строки, встановлені Законом №1404-VIII, недотримання строків вчинення виконавчих дій відповідно до статті 63 Закону №1404-VIII, свідчать про протиправну бездіяльністю органу державної виконавчої служби, яка порушує права та законні інтереси позивача, як стягувача у виконавчому провадженні №73497489.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

За приписами статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в статті 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom).

Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зміст адміністративної юстиції ефективний судовий захист від порушень у публічно-правових відносинах. Загальні способи звернення до адміністративного суду та захисту права у публічно-правових відносинах визначені частиною першою статті 5 та частиною другою статті 245 КАС України.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Суд зазначає, що належним та ефективним способом захисту та відновлення порушених прав та інтересів позивача у цьому випадку є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо своєчасного та належного реагування на клопотання представника позивача, а також невжиття своєчасних заходів для примусового виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 у справі №460/51088/22 в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, та зобов`язання відповідача вжити передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо примусового виконання судового рішення та розгляду клопотання представника позивача.

Щодо заявлених представником позивача у клопотанні від 06.02.2026 та у позовній заяві вимог позивача в частині постановлення судом окремої ухвали про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, бездіяльність яких визнаються протиправними, суд зазначає таке.

Згідно частинами 1, 2 статті 249 КАС України суд виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Варто зазначити, що адміністративний суд наділений диспозитивним правом постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, чи діяння яких визнаються протиправними.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного суду від 18 листопада 2019 року у справі №1340/4560/18.

Суд зауважує, що на момент вирішення цієї справи відсутні наведені представником позивача підстави для постановлення судом окремої ухвали, а тому у задоволенні вказаної вимоги наразі слід відмовити.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо своєчасного та належного реагування на клопотання представника позивача, а також невжиття своєчасних заходів для примусового виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 у справі №460/51088/22 в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, та зобов`язання відповідача вжити передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо розгляду клопотання представника позивача та примусового виконання рішення суду від 27.02.2023 у справі №460/51088/22 в порядку, встановленому Законом №1404-VIII.

5. Розподіл судових витрат.

Приписами пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то ж позивач при зверненні до суду із позовною заявою судовий збір не сплачував, і крім того він не подав до суду доказів понесення ним будь-яких інших судових витрат. А тому у суду відсутні передбачені законом підстави для стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 241-246, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ПФУ у Рівненській області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо своєчасного та належного реагування на клопотання представника позивача, а також невжиття своєчасних заходів для примусового виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 у справі №460/51088/22 в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо розгляду клопотання представника позивача та примусового виконання рішення суду від 27.02.2023 у справі №460/51088/22 в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Замкова, буд. 29, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. О. Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл. 33028; ).

Повний текст рішення складений 16 лютого 2026 року.

Суддя Олександр МАКСИМЧУК