Справа № 500/561/26
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

Справа № 500/561/26

16 лютого 2026 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника адвоката Сабатюк Наталію Петрівну звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови задовольнити рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військову службу і військовий обов`язок від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII);

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII.

Ухвалою суду від 16.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Одночасно з позовною заявою представник позивача подала заяву про забезпечення позову, у якій заявниця просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії щодо направлення/переведення/переміщення позивача для проходження військової служби до іншої військової частини/підрозділу/формування та/або навчального центру до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Така заява обґрунтована тим, що позивача призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для проходження військової служби у Військову частину НОМЕР_1 . Позивач звернувся з рапортом до командування Військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення із військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII. Командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про відмову у задоволенні рапорту, яке оформлене листом №2781/317 від 16.01.2026, через що позивач звернувся до суду з позовом щодо оскарження цієї відмови та наполягає на наявності підстав для звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII.

Ще зазначає, що у зв`язку із призовом на військову службу, позивач набув статусу військовослужбовця. Вважає, що без вжиття необхідних та достатніх заходів забезпечення позову можливі дії Військової частини НОМЕР_1 у вигляді переміщення/переведення до іншої військової частини, які призведуть до того, що будь-яке рішення у справі не поновить порушені права ОСОБА_1 . Відповідач фактично не має будь-яких перешкод для того, щоб в будь-який час здійснити заходи щодо відправки позивача в іншу військову частину. Разом із цим, якщо позивача буде відправлено та зараховано до списків іншої військової частини, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, який проходить військову службу у цій (новій) військовій частині, що унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, а також унеможливить ефективний захист та поновлення його прав та інтересів. Ще заявник зауважила, що ОСОБА_1 вже звертався із аналогічною позовною заявою до Тернопільського окружного адміністративного суду, предметом розгляду якої були аналогічні правовідносини щодо звільнення із військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 . Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду по справі №500/3304/25 від 27.10.2025, позовні вимоги задоволено. Однак, під час розгляду справи позивача було переведено із Військової частини НОМЕР_2 у Військову частину НОМЕР_1 , де він проходить службу по теперішній час.

Застосування заходів забезпечення позову в цій справі матиме наслідком лише відтермінування можливого переміщення/переведення позивача до іншої військової частини, у разі такої потреби. Водночас невжиття таких заходів може спричинити негативні наслідки, оскільки зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 на звільнення позивача з військової служби буде неможливим, у зв`язку з чим захист прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде зведено нанівець вдруге.

Частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Пунктом 2 частини першої статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено забороною відповідачу вчиняти певні дії.

За приписами частини другої статті 154 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Необхідно зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Водночас для застосування таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них з точки зору процесуального закону є необхідною передумовою для їх вжиття судом за клопотанням позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2022 у справі №990/99/22 вказала, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який повинен згідно з приписами закону та за наявності безумовних фактичних підстав гарантувати виконання майбутнього рішення суду та/або ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Факт прийняття відповідачем рішень, які, на думку позивача, порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

При цьому суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстави унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у разі невжиття таких заходів повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, поза обґрунтованим сумнівом, порушує права, свободи або інтереси позивача і що вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Важливим є саме момент об`єктивного існування наведених ризиків.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, забезпечувати ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу, тощо.

Ухвала про забезпечення позову повинна бути вмотивована судом, зокрема, із зазначенням: 1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

Предметом дослідження у межах спірних правовідносин є правомірність дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови задовольнити рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, тобто оцінка наявності обставин для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами.

Мотиви заяви про забезпечення позову зводяться до побоювання заявника у подальшому неможливості виконання рішення суду, бо його може бути переміщено до іншої військової частини, що вже мало місце за час проходження ним служби, а тому отримане ним судове рішення не забезпечило захисту його прав.

Надаючи таким обставинам та обґрунтуванням заяви про забезпечення позову правову оцінку, суд враховує таке.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє дотепер.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженим Законом України від 03.03.2022 року №2105-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України Про військову службу і військовий обов`язок від 25.03.1992 № 2232-XII.

Згідно з частинами першою, третьої статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

В частині дев`ятій статті 1 Закону № 2232-XII надано визначення поняття військовослужбовців як осіб, які проходять військову службу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу зазначених норм, встановлено, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці.

Оскільки, позивача було призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набув нового юридичного статусу військовослужбовця.

Законом України № 2359-IX від 08.07.2022 "Про внесення зміни до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення позову у виді зупинення наказу або розпорядження командира (начальника) під час воєнного стану чи в бойовій обстановці", внесено зміни до частини третьої статті 151 КАС України.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 151 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, процесуальний закон містить імперативну заборону вживати заходи забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

На час проходження позивачем військової служби та подання заяви про забезпечення позову в Україні діє воєнний стан, а тому суд позбавлений можливості забороняти відповідачу вчиняти дії, пов`язані з виконанням військовослужбовцем військових завдань в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, в тому числі забороняти визначати місце несення військової служби.

Заборона вчиняти дії, пов`язані з переміщенням ОСОБА_1 , на переконання суду, не є співмірним (в межах поданої позовної заяви) з питанням оскарження рішення про відмову у звільненні з військової служби.

Суд звертає увагу на те, що дії відповідача, про заборону яких просить представник позивача в заяві про забезпечення позову, не є предметом оскарження у цій судовій справі, не пов`язані безпосередньо з предметом спору причинно-наслідковим зв`язком, а заява про забезпечення позову не містить беззаперечних мотивів, з яких заявник вважає, що захист його прав буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на переміщення позивача до іншої військової частини для проходження військової служби шляхом прийняття відповідних наказів/розпоряджень тощо.

З урахуванням предмета позову, недоведення позивачем існування обставин, вказаних у частині другій статті 150 КАС України, які потребують негайного втручання з боку суду у вигляді застосування заходів забезпечення позову з метою забезпечення виконання судового рішення у майбутньому, а також подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову, які не можуть бути застосовані з урахуванням вимог частини третьої статті 151 КАС України, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову слід відмовити.

Відтак, наразі, судом не встановлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів заявника до прийняття у відповідній справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, отже в задоволенні заяви представника позивача слід відмовити.

Заява про забезпечення позову вирішується з урахуванням строку участі судді у тижневій підготовці суддів в Національній школі суддів України з 09.02.2026 по 13.02.2026, під час якої правосуддя суддею не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 153, 154, 156, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 16 лютого 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.