Справа № 400/5390/25
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 400/5390/25

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.,

повний текст судового рішення

складено 15.10.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік,-

В С Т А Н О В И В:

19.05.2025 ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 31.10.2024 №0-1406-UA0073549 та №0-1406-UA0073549 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що нежитлові будівлі, які належать позивачу, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та при розрахунку сум податку, відповідач використав неправильні дані щодо площі нерухомого майна, що призвело до завищення суми податку, а самі ППР надіслані з порушення строку їх надіслання, встановленого п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 у справі №400/5390/25 та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог окружного адміністративного суду від 15.10.2025 адміністративний позов ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, відсутність належної оцінки зібраним у справі доказам.

Так, апелянт вказує, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна та IKC «Податковий блок» за ОСОБА_1 обліковуються об`єкти нерухомого майна:

- будівлі та споруди, часткою 56/100 від загальної площі 13 597,7 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані 06.02.2019, реєстраційний номер 101;

- промислова база, часткою 38/100 від загальної площі 25 257,0 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані 13.12.2018, реєстраційний номер 01

Враховуючи наведене та керуючись пунктом 266.7 статті 266 ПК України, були сформовані, відповідно до наявної інформації про об`єкти нерухомого майна в програмному забезпеченні «Податковий блок» Арташ Людмилі Миколаївні за 2023 рік, податкові повідомлення-рішення форми «Ф»:

- ППР №0-1406-UA0073549 від 31.10.2024 на суму 510 185,70 грн., за інші будівлі (будівлі та споруди) 56/100 частки загальною площею 13 597,7 кв.м., реєстраційний номер 101, розташовані за адресою АДРЕСА_1 ;

- ППР №0-1406-UA0073549 від 31.10.2024 на суму 643 043,22 грн., за будівлі промисловості та склади (Промислова база) 38/100 частки загальною площею 25 257 кв.м., реєстраційний номер 01, розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Вказані ППР були надіслані засобами поштового зв`язку, з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (поштове відправлення №522) та згідно з повідомленням вручені 18.01.2025.

Апелянт звертає увагу, що Верховний Суд постановою від 17.02.2020 (справа №820/3556/17) сформував новий правовий висновок, відповідно до якого застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Апелянт вказує, що позивач зареєстрована фізичною особою-підприємцем та є платником єдиного податку, основним видом діяльності є 47.79 «Роздробна торгівля уживаними товарами в магазинах». А за даними податкової звітності по єдиному податку з фізичних осіб позивач задекларувала дохід від здійснення діяльності за КВЕД: 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами»; 47.79 «Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах».

За наведених обставин, апелянт вважає, що позивач не здійснює діяльність з промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду) та не використовує за призначенням у господарській діяльності належні їй об`єкти нерухомості щодо яких прийняті оскаржувані ППР, а тому позивач не має права на пільги.

Заперечує апелянті факт передачі позивачем належного їй нерухомого майна у безоплатне користування військовослужбовцям, оскільки така подія має бути підтверджена відповідним актом, а не листом, що був наданий позивачем.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається (а.с.18-19, що позивач зареєстрована фізичною особою-підприємцем, на наступними видами економічної діяльності:

- 47.19 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах (основний);

- 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

- 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

- 23.63 Виробництво бетонних розчинів, готових для використання.

l3.12.2018 мiж ТОВ «Будiвельна компанiя «Гiперiон» та ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу 38/100 частки промислової бази, загальною площею 9533,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39-46).

Дана частка складається з нежитлової будівлі літ. «Д» формовочний цех; нежитлової будівлі літ. «Г» трансформаторна; нежитлової будівлі літ. «Ж1» службові приміщення; нежитлової будівлі 35/100 літ. «М» битового корпусу (3 поверх); нежитлової будівлі літ. «М1» склад; нежитлової будівлі літ. «Н» арматурний цех; нежитлової будівлі літ. «Н1» склад арматурного цеху; нежитлової будівлі 2/3 І-полiгону доборних елементів; нежитлової будівлі, III склад готової продукції.

Даний договір 13.12.2018 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

06.02.2019 між тими ж сторонами укладений договір купівлі-продажу 56/100 частки будівель та споруд, загальною площею 7549,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47-51).

До цієї частки входять нежитлова будівля літ. «С» (арматурний цех) площею 3640,1 кв.м., нежитлова будівля літ. «С3» (склад) площею 955,6 кв.м., нежитлова будівля літ. «Т» (спецсклад) площею 435,6 кв.м., нежитлова будівля лiт. «Т1» (склад) площею l546,2 кв.м., нежитлова будівля, літ. «Т2» (склад) площею 812 кв.м., нежитлова будівля літ. літ. «У1» (депо), площею 159,6 кв.м.

Договір також зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в день укладення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/4932/24 від 23.07.2024, ухваленим у спорі між тими самими сторонами, щодо того самого об`єкту оподаткування, але за 2022 рік, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2024, встановлено, що в період з 26.02.2022 до 01.10.2023, позивач з метою забезпечення потреб оборони, передала у безоплатне користування військовослужбовцям частину нежитлових будівель та споруд, зокрема нежитлову будівлю літ. «С» (арматурний цех) площею 3640,1 кв.м, нежитлову будівлю літ. «С3» (склад) площею 955,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. «Т1» (склад) площею l546,2 кв.м., усього загальною площею 6141,9 кв.м. Вказані обставини не підлягають доказуванню в цій справі в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України.

Також, відповідно до матеріалів справи, 31.10.2024 ГУ ДПС у Миколаївській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №0-1406-UA0073549, яким позивачу визначене податкове зобов`язання за 2023 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, (нежитлове) в сумі 510185,70 грн; об`єкт оподаткування інші будівлі площею 7614,71 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20);

- №0-1406-UA0073549, яким позивачу визначену податкове зобов`язання за 2023 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, (нежитлова) в сумі 643043,22 грн; об`єкт оподаткування - будівлі промисловості та склади загальною площею 9597,66 кв.м., за адресою: Одеська область, Одеса (а.с.21).

Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені позивачу 15.01.2025 та отримані позивачем 21.01.2025 (а.с.22, 23).

Оскаржувані в цій справі ППР були оскаржені позивачем до Державної податкової служби України (а.с.24-29, 30), рішенням якої від 25.03.2025 №8356/6/99-00-06-01-02-06 про результати розгляду скарги (а.с. 34-38) залишені без змін ППР ГУ ДПС у Миколаївській області від 31.10.2024 №0-1406-UA0073549, №0-1406-UA0073549, а скарга без задоволення.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що одним з видів економічної діяльності позивача є 23.63. виробництво бетонних розчинів, готових для використання, та оскільки об`єкт нерухомого майна відноситься до будівель промисловості, а саме Будівлі промисловості та склади, згідно з Державним класифікатором будівель та споруд, позивач має право на пільги, визначені ст. 266 п. 266.2. пп. 266.2.2. «є» ПК України. Також суд першої інстанції зауважив, що площа нерухомого майна, вказана у оскаржуваних ППР є перевищеною у порівнянні з площею вказаною у договорах купівлі-продажу, а частина належного позивачу нежитлового нерухомого майна з січня по жовтень 2023 року безоплатно була передану у користування ЗСУ, що не було враховано податковим органом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до пп. 10.1.1. п. 10.1. ст. 10 ПК України (тут і надалі в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень), до місцевих податків належить податок на майно.

Згідно з пп. 265.1.1. п. 265.1. ст. 265 ПК України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 ПК України).

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1. п. 266.3. ст. 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2. п. 266.3. ст. 266 ПК України).

Пунктом «є» пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України встановлено, що, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що для її застосування повинна матись одночасна сукупність таких обставин:

а) об`єкт нерухомого майна відноситься до будівель промисловості, а саме «Будівлі промисловості та склади», згідно з Державним класифікатором будівель та споруд;

б) об`єкт нерухомого майна безпосередньо використовується у власній господарській діяльності суб`єкта господарювання, основна діяльність якого класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;

в) об`єкт нерухомого майна не здається в оренду, лізинг, позичку.

Наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 №3573 затверджений Класифікатор будівель і споруд НК 018:2023 (далі - Класифікатор будівель і споруд).

В розділі 5 «Класифікація будівель і споруд» Класифікатора будівель і споруд під кодом 125 значаться «Промислові та складські будівлі», який в свою чергу включає такі підкоди: 1251 «Промислові будівлі», до яких відносяться будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо; 1252 «Резервуари, силоси та склади», до яких відносяться резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сухих продуктів, холодильники та спеціальні склади, складські майданчики.

Наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457 прийнятий Національний класифікатор України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010» (далі - Класифікатор видів економічної діяльності).

За його визначенням процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Такий вид економічної діяльності як виробництво бетонних розчинів, готових для використання, згідно з Класифікатором видів економічної діяльності, відноситься до секції C «Переробна промисловість».

Отже, будівлі і споруди, які належать позивачу, є будівлями промисловості, які віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, а сам позивач є суб`єктом господарювання, діяльність якої класифікується у секції С КВЕД ДК 009:2010, і такі будівлі та споруди не здаються позивачем в оренду, лізинг, позичку, тощо.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що щодо відсутності декларування позивачем доходу у 2023 році від такого виду діяльності як «виробництво бетонних розчинів, готових для використання», оскільки застосування пункту «є» пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України, не залежить від факту отримання чи неотримання доходу від провадження певного виду господарської діяльності.

Стосовно доводів апелянту щодо площі нерухомого (нежитлового) майна, апеляційний суд зазначає, що:

- у податковому повідомленні-рішенні №0-1406-UA0073549 в графі 6 вказано, що базою оподаткування є площа 7614,71кв.м., тоді як згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, площа складає 7549,1 кв.м, а тому різниця у бік збільшення складає 65,61 м кв.

- у податковому повідомленні-рішенні №0-1406-UA0073549 в графі 6 вказано, що базою оподаткування є площа 9597,66 кв.м., тоді як згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, площа складає 9533,7 кв.м., а тому різниця у бік збільшення складає 63,96 м кв.

Наведені фактичні обставини доводами апеляційної скарги не спростовані.

Посилання апелянта на те, що позивач могла скористатись своїм правом на звернення до податкового органу для уточнення даних об`єктів оподаткування, та замість такого звернення подала скаргу до ДПС України, яка залишена без задоволення, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставного збільшення площі об`єктів оподаткування в оскаржуваних ППР.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо перебування частини нерухомого майна протягом десяти місяців 2023 року в безоплатному користування ЗСУ, оскільки цей факт встановлений судовим рішення в іншій адміністративний справі, у якій брали участь ті самі особи, та в якій встановлений факт надання позивачем у безоплатне користування ЗСУ частини належного нерухомого майна у 2022 році та протягом десяти місяців 2023 року. При цьому доказів, які б спростовували наведений факт, апелянт не надав.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 у якості підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, є недоречним, оскільки саме в цій постанові суд касаційної інстанції сформував новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Доказів невідповідності вимогам для застосування пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, апелянт не надав, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді Н.В. Вербицька О.В. Джабурія