Справа № 380/15112/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року м. Львівсправа № 380/15112/25

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської міської ради (відповідач), в якому просить зобов`язати Львівську міську раду прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , сертифіката на земельну частку (пай) із земель резервного фонду по агрофірмі «Нива», , в 1,6 кадастрових гектарів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він був та є членом сільськогосподарського підприємства (КСП) агроспілка «Нива». Також був головою приватизаційної комісії по роздержавленню та приватизації земель агроспілки «Нива». У розпорядженні Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 28 травня 1997 року № 271 «Про затвердження розрахунку розміру земельної частки, паю в умовних кадастрових гектарах по агроформуваннях на територіях сільських Рад народних депутатів» вказано, що розмір середньої земельної частки агроспілки «Нива» становить 1,60 га. В доданому до цього розпорядження списку громадян, яким належить видати сертифікат на отримання земельної частки (паю), ОСОБА_1 немає. Зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02 квітня 2025 року позивачу стало відомо, що на території Лисиничівської сільської ради обліковувалося 13,7 га земель резервного фонду, інвентаризація яких не проводилася. Тож 13 травня 2025 року позивач звернувся до Львівської міської ради, як власника земель Лисиничівської сільської ради, із клопотанням, в якому просив прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 сертифіката на земельну частку (пай) із земельного резервного фонду по агроспілці «Нива» в 1,6 кадастрових гектарів за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801. У своєму клопотанні позивач покликався на Указ Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», в якому зазначено про передання земель резервного фонду тим особам, що мають право на отримання земельного паю, до яких належить і позивач. На своє клопотання від 13 травня 2025 року позивач отримав листа Управління земельних ресурсів Департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради від 13 травня 2025 року № 2403-вих-85926, яким підтверджується, що ОСОБА_1 немає в списках громадян на отримання земельного паю та що величина паю становить 1,6 га. Не отримавши відповіді від Львівської міської ради, позивач 20 червня 2025 року звернувся до неї з інформаційним запитом, в якому просив повідомити, чи прийняла Львівська міська рада рішення за його клопотанням від 13 травня 2025 року. Станом на дату звернення з цим позовом до суду відповіді від Львівської міської ради позивач не отримав, що він розцінює як мовчазну згоду.

З огляду на наведене просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач, належно повідомлений про відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі та про своє право на подання відзиву на позовну заяву, а також доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 29 липня 2025 року, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на вказане, враховуючи неподання належно повідомленим відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк, суд вирішує цю справу за наявними матеріалами.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 29 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; у залученні до участі у справі як третьої особи Львівської районної військової адміністрації відмовлено; витребувано у відповідача докази розгляду інформаційного запиту позивача від 20 червня 2025 року.

Витребуваних доказів відповідач до суду не подав.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 02 листопада 2022 року (серії НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи внаслідок загального захворювання, отримує пенсію за віком.

Згідно з довідкою Приватної агрофірми «Нива» від 15 травня 2025 року № 3 ОСОБА_1 був головою комісії по роздержавленню та приватизації земель АС «Нива» на території бувшої Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Розпорядженням Пустомитівської державної адміністрації Львівської області від 28 травня 1997 року № 271 «Про затвердження розрахунку розміру земельної частки, паю в умовних кадастрових гектарах по агроформуваннях на територіях сільських Рад народних депутатів» затверджено розрахунок середньої земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах для сільськогосподарських підприємств району на територіях місцевих Рад народних депутатів, зокрема на території Лисиничівської сільської Ради народних депутатів, агроспілка «Нива» - 1,60 га.

13 травня 2025 року позивач звернувся до Львівської міської ради із клопотанням від 13 травня 2025 року (зареєстроване за № 3-Ф-30838-001), в якому просив прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 сертифіката на земельну частку (пай) із земельного резервного фонду по агроспілці «Нива» в 1,6 кадастрових гектарів за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801.

Листом Управління земельних ресурсів Департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради від 13 травня 2025 року № 2403-вих-85926 позивача повідомлено у відповідь на його клопотання від 13 травня 2025 року про те, що для того, щоб набути право на земельну частку (пай) відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» необхідна наявність таких обставин: щоб особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства; була внесена до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай). Згідно із списком, затвердженим розпорядженням Лисиничівської Ради від 05 листопада 1996 року № 22, відсутня інформація про право на земельну частку (пай) на гр. ОСОБА_1 . З огляду на вказане звернення від 13 травня 2025 року № 3-Ф-30838-001 не може бути вирішене по суті.

20 червня 2025 року позивач звернувся до Львівської міської ради з інформаційним запитом від 20 червня 2025 року (зареєстрований за № 3-Ф-ЗПІ-895-001), в якому просив повідомити про те, чи прийнято рішення Львівською міською радою з розгляду його клопотання від 13 травня 2025 року.

Відповідь на вказаний інформаційний запит у матеріалах справи відсутня.

Позивач, уважаючи порушеним своє право на прийняття Львівською міською радою рішення про видачу сертифіката на земельну частку (пай) із земель резервного фонду по агрофірмі «Нива» в 1,6 кадастрових гектарів, звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 затверджено порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям (далі Указ № 720/95).

Пунктом 1 Указу № 720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до пунктів 4, 5 Указу № 720/95 розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 затверджено, зокрема форму сертифіката на право на земельну частку (пай).

У цій справі позивач звернувся до відповідача із клопотанням, в якому просив прийняти рішення про видачу сертифіката на земельну частку (пай) із земельного резервного фонду по агроспілці «Нива» в 1,6 кадастрових гектарів за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801.

У своєму клопотанні позивач покликався, зокрема на Указ Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95.

Отже, питання порушене позивачем перед відповідачем у клопотанні від 13 травня 2025 року, безпосередньо стосується сфери земельних відносин.

Законом України від 08 жовтня 2024 року № 3993-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту інтересів власників земельних часток (паїв), а також застосування адміністративної процедури у сфері земельних відносин», який набув чинності 08 листопада 2024 року, розділ І Земельного кодексу України доповнено новою главою 3-1 «Особливості адміністративної процедури у сфері земельних відносин», яка містить статтю 17-2.

Приписами цієї статті передбачено, що:

- подання заяв, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами у сфері земельних відносин, до органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб здійснюється лише у письмовій формі шляхом особистого звернення, надсилання поштовим відправленням або подання в електронній формі. Органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи здійснюють розгляд заяв у порядку, передбаченому Законом України «Про адміністративну процедуру», з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами у сфері земельних відносин (частина перша);

- у разі якщо вирішення порушених у заяві у сфері земельних відносин питань, зазначених у частині третій цієї статті, не належить до компетенції адміністративного органу, його посадової особи, що її отримав, зазначений орган, посадова особа приймає рішення про відмову в її задоволенні, про що письмово повідомляє заявника. Надсилання заяви за належністю або залишення її без розгляду допускається у порядку, передбаченому Законом України «Про адміністративну процедуру» (частина п`ята);

- мотивування (обґрунтування) адміністративного акта у сфері земельних відносин є обов`язковим лише у разі, якщо таким актом: прийнято рішення про використання земельної ділянки, що перебуває у користуванні на правах оренди, емфітевзису, суперфіцію, для розміщення об`єктів, визначених частиною першою статті 7 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності»; розірвано договір оренди земельної ділянки державної, комунальної власності, емфітевзису, суперфіцію щодо такої земельної ділянки, за умови що відповідно до закону або згідно з договором сторона договору, якою є адміністративний орган, має право розірвати договір в односторонньому порядку; в інших випадках, визначених цим Кодексом, Законом України «Про адміністративну процедуру» та іншими нормативно-правовими актами у сфері земельних відносин (частина дев`ята).

Отже, внесеними Законом України від 08 жовтня 2024 року № 3993-IX змінами, які набули чинності 08 листопада 2024 року, запроваджено обов`язок, зокрема органів місцевого самоврядування здійснювати розгляд заяв, передбачених Земельним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами у сфері земельних відносин, у порядку, передбаченому Законом України «Про адміністративну процедуру».

Як зазначено вище, позивач звернувся до відповідача із заявою (клопотанням), у якому порушене ним питання безпосередньо стосується сфери земельних відносин (передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95), а тому розгляд такого клопотання з огляду на приписи статті 17-2 Земельного кодексу України мав бути здійснений Львівською міською радою, як органом місцевого самоврядування, у порядку, передбаченому Законом України «Про адміністративну процедуру».

Так, відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у дусі визначеної Конституцією України демократичної та правової держави та з метою забезпечення права і закону, а також зобов`язання держави забезпечувати і захищати права, свободи чи законні інтереси людини і громадянина регулює Закон України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначень, наведених у статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру»:

- адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;

- адміністративна справа (далі - справа) - справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;

- адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);

- адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта;

- адміністративна процедура - визначений законом порядок розгляду та вирішення справи;

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративне провадження відповідно до цього Закону розпочинається за заявою особи щодо забезпечення реалізації її права, свободи чи законного інтересу або виконання нею визначеного законом обов`язку, у тому числі щодо отримання адміністративної послуги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 46 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративне провадження розпочинається з дня отримання заяви компетентним адміністративним органом.

Статтею 44 Закону України «Про адміністративну процедуру» визначено, що у разі якщо вирішення порушених у заяві питань не належить до компетенції адміністративного органу, що її отримав, заява невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше п`яти робочих днів, надсилається за належністю до іншого адміністративного органу для розгляду по суті, про що в той самий день письмово повідомляється заявник. У такому разі днем подання заяви вважається день отримання заяви компетентним адміністративним органом.

Стаття 45 Закону України «Про адміністративну процедуру» передбачає, що не підлягає розгляду:

1) анонімна заява (заява, із змісту якої неможливо встановити особу заявника);

2) повторна заява (заява, подана до того самого адміністративного органу тим самим заявником з того самого питання), за умови що попередня заява була вирішена по суті, крім випадку зміни істотних для вирішення справи обставин (умов);

3) заява, в якій порушено питання, яке станом на день подання заяви до адміністративного органу розглядається судом або щодо якого ухвалено судове рішення про відмову в задоволенні вимог заявника, крім випадків зміни істотних для вирішення справи обставин (умов);

4) заява, що стосується суспільних відносин, на які не поширюється дія цього Закону;

5) заява, в якій не викладено зміст вимоги заявника, вжито ненормативну лексику та/або образливі висловлювання;

6) заява, що містить заклики, спрямовані на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, на розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров`я населення.

Рішення про відмову у прийнятті заяви до розгляду у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, приймає посадова особа адміністративного органу, яка розглядає справу, про що невідкладно повідомляється особа, яка подала заяву.

За змістом статті 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності.

Адміністративний орган визначає відповідно до законодавства способи та обсяг встановлення обставин справи. При цьому адміністративний орган не обмежений доводами учасників адміністративного провадження, наданими ними доказами та клопотаннями.

Адміністративний орган повинен неупереджено дослідити всі обставини справи, у тому числі ті, що є сприятливими, а також ті, що є несприятливими для учасників адміністративного провадження.

Забороняється вимагати від учасника адміністративного провадження надання доказів, які не стосуються обставин справи, а також всупереч принципу офіційності, згідно з яким обов`язок збирання доказів покладений на адміністративний орган.

За змістом частини першої статті 69 Закону України «Про адміністративну процедуру» за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.

Адміністративний акт, як правило, приймається у письмовій (електронній або паперовій) формі (частина перша статті 70 Закону України «Про адміністративну процедуру»).

Згідно з частиною першою статті 77 Закону України «Про адміністративну процедуру» письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.

Вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акта визначені статтею 72 Закону України «Про адміністративну процедуру», за змістом приписів якої адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).

Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.

У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.

Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином.

Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта.

Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.

Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо: 1) адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб; 2) адміністративний орган під час здійснення інспекційних (контрольних, наглядових) повноважень не виявив порушень законодавства.

Аналізуючи наведені норми, суд насамперед підкреслює, що розвиток законодавства у сфері земельних правовідносин спрямований на застосування до них Закону України «Про адміністративну процедуру». Це підтверджується змінами до Земельного кодексу України (стаття 17-2), які чітко визначають, що органи місцевого самоврядування здійснюють розгляд заяв та ухвалюють відповідні рішення у сфері земельних відносин саме в порядку адміністративної процедури, встановленої Законом України «Про адміністративну процедуру».

Своєю чергою, приписами Закону України «Про адміністративну процедуру» унормовано, що заява особи щодо забезпечення реалізації її права, свободи чи законного інтересу є підставою для початку адміністративного провадження, як сукупності процедурних дій і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення адміністративної справи, що завершується прийняттям адміністративного акта.

Тож з урахуванням наведеного правового регулювання клопотання позивача від 13 травня 2025 року, яке стосується сфери земельних відносин, мало бути розглянуте відповідачем у межах адміністративного провадження та з ухваленням за результатами його розгляду відповідного адміністративного акта.

Водночас суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Утім, з порушенням наведених вище правових норм відповідач, як орган місцевого самоврядування, не розпочав за клопотанням позивача від 13 травня 2025 року, яке стосується сфери земельних відносин, адміністративного провадження та не ухвалив за результатами його розгляду відповідного адміністративного акта рішення.

Суд наголошує, що лист Управління земельних ресурсів Департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради від 13 травня 2025 року № 2403-вих-85926, яким позивача повідомлено про те, що його звернення від 13 травня 2025 року № 3-Ф-30838-001 не може бути вирішене по суті, не є адміністративним актом у розумінні приписів Закону України «Про адміністративну процедуру» чи рішенням у розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Водночас відповідач помилково розцінює подане позивачем клопотання від 13 травня 2025 року, як звернення, оскільки зміст цього клопотання свідчить, що таке спрямоване на забезпечення реалізації прав позивача у сфері земельних відносин, а тому розгляд та вирішення цього клопотання мали здійснюватися відповідачем у рамках адміністративного провадження та з ухваленням відповідного адміністративного акта (рішення) за результатами його розгляду, чого відповідач у спірних правовідносинах не зробив.

Суд також бере до уваги те, що відповідач, будучи належно повідомленим про цей спір, відзиву на позовну заяву не подав, не пояснив обставин, що стосуються розгляду поданого позивачем клопотання від 13 травня 2025 року із урахуванням аргументів, викладених ним у позовній заяві, та не висловив жодних заперечень щодо заявлених позивачем до нього позовних вимог.

Ураховуючи викладене, суд констатує факт порушення відповідачем установленої статтею 17-2 Земельного кодексу України та Закону України «Про адміністративну процедуру» процедури розгляду та вирішення поданого позивачем клопотання від 13 травня 2025 року, яке стосується сфери земельних відносин, що зумовлює необхідність обрання способу захисту порушеного права позивача, адекватного допущеному суб`єктом владних повноважень порушенню.

У позовній заяві позивач визначає таким способом захисту свого порушеного зобов`язання відповідача прийняти рішення про видачу йому сертифіката на земельну частку (пай) із земель резервного фонду по агрофірмі «Нива» в 1,6 кадастрових гектарів, покликаючись на те, що, не отримавши відповіді від Львівської міської ради, він 20 червня 2025 року, звернувся до неї з інформаційним запитом, у якому просив повідомити, чи прийняла Львівська міська рада рішення за його клопотанням від 13 травня 2025 року; станом на дату звернення з цим позовом до суду відповіді від Львівської міської ради він не отримав, що розцінює як мовчазну згоду.

Щодо мовчазної згоди, на яку покликається позивач (з огляду на неотримання ним відповіді на інформаційний запит), суд зазначає, що питання, пов`язані зі зверненням до розпорядників із запитами на отримання публічної інформації, урегульовані спеціальним Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», в межах цієї справи поведінка відповідача щодо розгляду поданого позивачем інформаційного запиту не є предметом оскарження та не свідчить про його згоду чи незгоду із порушеним позивачем у клопотанні від 13 травня 2025 року питанням.

Суд відзначає, що за встановлених обставин клопотання позивача від 13 травня 2025 року не було розглянуте відповідачем у рамках адміністративного провадження та з ухваленням відповідного адміністративного акта (рішення). З огляду на це у суду наразі відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення про видачу позивачу сертифіката на земельну частку (пай) із земель резервного фонду по агрофірмі «Нива» в 1,6 кадастрових гектарів, оскільки жодного адміністративного акта (рішення) щодо цього клопотання відповідач у рамках процедури адміністративного провадження ще не ухвалював.

За змістом пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За цих обставин з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача, адекватного допущеному суб`єктом владних повноважень порушенню, заявлену позовну вимогу про зобов`язання відповідача прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 сертифіката на земельну частку (пай) із земель резервного фонду по агрофірмі «Нива» в 1,6 кадастрових гектарів належить задовольнити частково, зобов`язавши Львівську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13 травня 2025 року про видачу сертифіката на земельну частку (пай).

Під час повторного розгляду зазначеного клопотання відповідачу належить у рамках процедури адміністративного провадження ухвалити мотивований адміністративний акт, що буде відповідати критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України) з урахуванням приписів статті 17-2 Земельного кодексу України, Закону України «Про адміністративну процедуру» та висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 245 КАС України під час вирішення справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», за подання цього позову до суду судовий збір не сплачував, а тому його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл також не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79008) про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов`язати Львівську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13 травня 2025 року (вх. № 3-Ф-30838-001 від 13 травня 2025 року) про видачу сертифіката на земельну частку (пай) із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2026 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна