Справа № 480/399/26
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

16 лютого 2026 року Справа № 480/399/26

Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Павлічек В.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить, з урахуванням уточненої позовної заяви:

1. Визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Сумській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням її максимального розміру.

2. Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Сумській області щодо застосування при виплаті ОСОБА_1 пенсії положень Постанови КМУ № 821 від 14.08.2019 р. в частині обмеження виплат.

3. Зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області здійснювати ОСОБА_1 виплату пенсії у повному обсязі в розмірі 40 177,97 грн, без застосування будь-яких обмежень максимальним розміром, починаючи з 20.03.2024 року.

4. Стягнути з ГУ ПФУ в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати пенсії за період з 20.03.2024 р. по 20.01.2026 р. у розмірі 300 390,63 грн (з подальшим уточненням після отримання витребуваних судом доказів).

5. Зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на суму вищевказаної заборгованості, згідно із Законом України № 2050-ІІІ. Виплатити компенсацію втрати доходів.

6. Стягнути з ГУ ПФУ в Сумській області на користь ОСОБА_1 10 000 грн компенсації за завдану моральну шкоду.

7. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести повну перевірку обчислення страхового стажу ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи та проживання в зоні відчуження відповідно до ст. 56 Закону України № 796-ХІІ, а саме: за період з 1986 по 1993 роки один рік роботи за три роки стажу; за період з 1993 по 1995 роки один рік роботи за півтора роки стажу, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до виплати пенсією за весь період.

Водночас позивач просить витребувати у відповідача офіційний помісячний розрахунок нарахованої та фактично виплаченої пенсії за період з 20.03.2024 р. по січень 2026 року включно.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 року було залишено позовну заяву без руху, оскільки позивачем позовну заяву подано з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

В даній ухвалі судом було зазначено, що позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду: власних письмових підтверджень про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; копії позовної заяви та копії всіх документів, що приєднуються до позовної заяви для відповідача; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснювати позивачу виплату пенсії у повному обсязі в розмірі 40 177,97 грн, без застосування будь-яких обмежень максимальним розміром, починаючи з 20.03.2024 року; стягнення з ГУ ПФУ в Сумській області на користь ОСОБА_1 , заборгованість із виплати пенсії за період з 20.03.2024 р. по 19.07.2025 р. у розмірі 300 390,63 грн, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та докази поважності причин пропуску такого строку

На виконання вимог суду, позивачем було подано до суду уточнену позовну заяву. Водночас позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій просить визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Заява обгрунтовується тим, що позивач є людиною похилого віку (87 років), учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1 категорія), має інвалідність, що об`єктивно заважало вчасно звернутися за правовою допомогою. При цьому позивач тривалий час не мав сумнівів щодо правильності виплати пенсії і лише у 2025 році, звернувшись до ПФУ за роз`ясненнями отримав детальну довідку про перерахунок його пенсії. Саме з цього моменту позивач усвідомив, що його право порушене. Також позивач зазначив, що не є спеціалістом і тривалий час намагався самостійно з`ясувати правильний розмір пенсії.

Дослідивши матеріали позовної заяви та доводи заяви про поновлення процесуального строку, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом встановлено шестимісячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31 березня 2020 року по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Обгрунтовуючи заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду з позовною заявою, позивач зазначив, що не є спеціалістом, є людиною похилого віку (87 років), учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1 категорія), має інвалідність, що об`єктивно заважало вчасно звернутися за правовою допомогою.

Суд зазначає, що на думку Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у справі 240/12017/19 від 31.03.2021 позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

У разі оскарження дій, бездіяльності, рішення суб`єкта владних повноважень зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведені переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.

При цьому те, що позивач не є спеціалістом у галузі права не може свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

В свою чергу Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18, від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18) та дійшла наступного правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Отже отримання позивачем листа Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у 2025 році не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31 березня 2020 року по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

При цьому суд враховує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Проте, доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

А відтак, суд зазначає, що доводи викладені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснювати позивачу виплату пенсії у повному обсязі в розмірі 40 177,97 грн, без застосування будь-яких обмежень максимальним розміром, починаючи з 20.03.2024 року по 19.07.2025 р.; стягнення з ГУ ПФУ в Сумській області на користь ОСОБА_1 , заборгованість із виплати пенсії за період з 20.03.2024 р. по 19.07.2025 р. у розмірі 300 390,63 грн, є безпідставними.

В даному випадку позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення до суду з даною позовною заявою в частині вище зазначених позовних вимог, при цьому належних доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем/представником позивача суду не надано.

За вказаних обставин, суд не знайшов підстав для задоволення заяви позивача про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки позивач звернувся до суду після закінчення встановленого законом строку та протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху не подав до суду належних доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовною заявою в частині позовних вимог, суд визнає неповажними вказані в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу в частині вище зазначених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснювати позивачу виплату пенсії у повному обсязі в розмірі 40 177,97 грн, без застосування будь-яких обмежень максимальним розміром, починаючи з 20.03.2024 року по 19.07.2025 р.; стягнення з ГУ ПФУ в Сумській області на користь ОСОБА_1 , заборгованість із виплати пенсії за період з 20.03.2024 р. по 19.07.2025 р. у розмірі 300 390,63 грн - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя В.О. Павлічек