Справа № 280/8877/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2026-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Справа № 280/8877/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Яковенка Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрія, буд. 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Яковенка Олександра Сергійовича, до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), в якій позивачка просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15 серпня 2025 року №0 про відмову у переведенні пенсії за віком відповідно до Закону України №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року «Про державну службу»;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачці до стажу державної служби період роботи з 17.02.1989 по 19.07.1994 у Михайлівському відділенні Сбербанку СССР;

зобов`язати відповідача перевести та нарахувати позивачці пенсію за віком, відповідно до Закону України №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року «Про державну службу» з 07.08.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірним рішенням відповідача позивачці було відмовлено у призначенні пенсії державного службовця, оскільки до стажу державної служби не зараховані, на думку позивачки, періоди роботи з 17.02.1989 по 19.07.1994. Позивачка звертає увагу на те, що відповідно до Переліку державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 за №283, вона працювала в установі, робота на посадах спеціалістів та керівників в якій, підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Тобто, період роботи з 17.02.1989 до 19.07.1994 у Михайлівському відділенні Сбербанку СССР має бути зарахований до стажу державної служби, у зв`язку з чим ОСОБА_1 набуває право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 13.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Витребувано від відповідача належним чином засвідчену копію документів та матеріалів, якими керувався відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення. Розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

30.10.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позов в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилається на те, що Згідно наданих документів стаж роботи ОСОБА_1 на посаді державного службовця станом на 01.05.2016 складає 17 років 02 місяці 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії як державному службовцю. Просить суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Інших заяв (клопотань, пояснень, відповідей тощо) від учасників справи до суду не надходило.

Розглянувши наявні у справі матеріали, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Михайлівським РВ УМВС України в Запорізькій області 27 червня 2002 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачці виповнилося 60 років.

Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

07.08.2025 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про переведення її з пенсії за віком призначеної згідно із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу».

З урахуванням принципу екстериторіальності розгляд заяви було здійснено ГУ ПФУ у Львівській області.

15.08.2025 ГУ ПФУ у Львівській області було прийнято рішення №30 про відмову в переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу».

Відмовляючи у переході на пенсію з одного виду на інший відповідач посилався на те, що згідно наданих документів стаж роботи ОСОБА_1 на посаді державного службовця станом на 01.05.2016 року складає 17 років 02 місяці 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

ОСОБА_1 вважає, що відповідачем не зараховано до стажу державної служби період її роботи з 17.02.1989 по 19.07.1994 у Михайлівському відділенні Сбербанку СССР, внаслідок чого було прийнято спірне рішення №30 від 15.08.2025 про відмову в переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу [підпункт 1 пункту 2 розділу XI визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, згідно з Рішенням Конституційного Суду №3-р/2022 від 23.12.2022. Підпункт 1 пункту 2 розділу XI втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 зі змінами].

Згідно з положеннями статті 90 Закону №889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Також, пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

За приписами частини першої статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (діяла до набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889), до стажу державної служби зараховується робота (служба):

на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу» (3723-12), а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;

на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 також затверджено Додаток до Переліку державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Цим Додатком передбачена робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в Держбанк СРСР, Зовнішекономбанк СРСР, Будбанк СРСР, Промбудбанк СРСР, Агропромбанк СРСР, Житлосоцбанк СРСР, Ощадний банк СРСР, їх республіканські банки (контори), крайові, обласні (міські) управління, а також міські і районні відділення.

Позивачка вважає, що відповідачем не зараховано до стажу державної служби період її роботи з 17.02.1989 по 19.07.1994 у Михайлівському відділенні Сбербанку СССР.

Разом з тим спірне рішення відповідача від 15 серпня 2025 року №0 не містить жодного посилання на те, що вказаний період не зараховано до стажу державної служби.

У рішенні взагалі не зазначено про не зарахування будь-яких періодів роботи позивачки, а тільки вказано, що «Згідно наданих документів стаж роботи ОСОБА_1 на посаді державного службовця станом на 01.05.2016 року складає 17 років 02 місяці 06 днів.

Враховуючи викладене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу».

Позивачкою (представником позивачки) не додано до позову та до матеріалів справи жодних документальних доказів не зарахування до стажу державної служби періоду роботи з 17.02.1989 по 19.07.1994.

В зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені жодними доказами.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що стаж роботи позиваки на посаді контролера, контролера-касира операційної частини, старшого контролера у Михайлівському відділенні Сбербанку СССР є роботою на посадах керівних працівників і спеціалістів, які зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (відсутні докази того, що зазначені посади є посадами керівних працівників та спеціалістів).

Крім того, загальновідомим є факт що 24.12.1991 на підставі власного рішення Ради Сбербанку СРСР було оголошено про самоліквідацію Сбербанку СРСР, а 31 грудня 1991 року Ощадбанк був зареєстрований у Національному банку України як самостійна банківська установа - Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України. Його утворено на базі установ Сбербанку колишнього СРСР в Україні.

З огляду на це, суд вважає за необхідне зазначити, що з аналізу норм законодавства можна дійти висновку, що право на звернення до суду мають особи, права, свободи та інтереси яких порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень на момент звернення. Особа, яка звертається до адміністративного суду за захистом самостійно, визначає спосіб, передбачений статтею 5 КАС України, та обґрунтовує у позовній заяві заявлені вимоги, задоволення яких повинно призвести до поновлення прав, свобод та інтересів.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову), є предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Водночас суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Крім того, чітке визначення предмета позову та суті спірних правовідносин має значення, зокрема, і для правильного обчислення строку звернення до суду.

Оцінка предмета заявленого позову як наслідок наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Зміст позовних вимог - це вимоги позивача (предмет позову). Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Іншими словами зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2024 у справі №990/150/23.

За змістом частини 4 статті 9 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною 1 статті 90 КАС України. Цей принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 КАС України).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи позивача (позивачки) у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Позивачкою не доведено та документально не підтверджено обґрунтованість заявлених вимог.

Враховуючи наведене, суд не встановив протиправності рішення відповідача в зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні адміністративного позову судом відмовлено, розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Яковенка Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрія, буд. 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «17» лютого 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль