Справа № 400/3980/24
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 р. № 400/3980/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,
третя особаГоловне управління Пенсійного фонду України у Київській області, вул. Ярославська, 40, м. Київ, 04071,
провизнання протиправним та скасування рішення від 08.03.2024 року № 60; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 08.03.2024 року № 60 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»: період роботи в Військовій частині НОМЕР_1 з 12.03.2003 року по 01.08.2003 року на посаді медичної сестри - анастезіста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії; період роботи в Військовій частині НОМЕР_1 з 01.08.2003 року по 31.10.2006 року на посаді сестри медичної - анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії; період роботи в ТОВ «Ісіда - IVF» з 01.11.2006 року по 11.10.2017 року на посаді сестри медичної - анестезиста відділення анестезіології та інтенсивної терапії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 28.02.2024 року.

Ухвалою від 03.05.2024 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не зараховано до стахового стажу позивача періоди роботи з 12.03.2003 року по 01.08.2003 року, з 01.08.2003 року по 31.10.2006 року та з 01.11.2006 року по 11.10.2017 року, що призвело до відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що за наданими для призначення пенсії за вислугу років документами встановлено, що страховий стаж позивача склав 18 років 3 місяці 4 дні, страховий стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років станом на 10.11.2017 року склав 4 роки 10 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788.

Третя особа, ГУ ПФУ в Київській області, надала відзив, в якому доводи відповідача підтримала, у задоволенні позову просила відмовити.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

28.02.2024 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі та раніше за текстом Закон № 1788).

Заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Миколаївській області, яким 08.03.2024 року було прийнято рішення № 60 про відмову в призначенні пенсії

Підстава відмови: страховий стаж на дату звернення становить 18 років 03 місяці 04 дні, спеціальний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, станом на 10.10.2017 року, складає 04 роки 10 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Згідно вказаного рішення, до страхового стажу зараховано всі періоди.

Разом з цим:

- до стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років не зараховано період роботи з 01.11.2006 року по 10.10.2017 року в ТОВ «Ісіда-IVF» оскільки товариство не передбачено Порядком № 909 та Переліком № 385; в записах трудової книжки не зазначено, що позивач працювала в медичному центрі;

- не враховано в пільговому обчисленні роботу у відділенні анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії з 12.03.2003 року по 31.10.2006 року, відповідно до ст. 60 Закону № 1788 оскільки довідка від 15.01.2024 року № 13 про періоди роботи та про знаходження/не знаходження у відпустках по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та у відпустках без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку, не містить підстави видачі.

Вважаючи протиправною відмову у зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів та відмову у призначені пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Починаючи з 05.06.2019 року, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019, положення п. «е» ст. 55 Закону № 1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII.

Таким чином, на день звернення позивача (28.02.2024 року) до пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії, пунктом «е» ст. 55 Закону № 1788 було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до п. 2.4 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.

Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Згідно з п. 2.21 Порядку №22-1 документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), є: копія наказу (розпорядження) про звільнення з роботи, трудова книжка або відомості про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, індивідуальні відомості про застраховану особу, що додаються органом, що призначає пенсію, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. У разі відсутності у зареєстрованої (взятої на облік) внутрішньо переміщеної особи документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), факт звільнення з роботи встановлюється на підставі особистої заяви із зазначенням дати, з якої особа не працює, та поясненням обставин, у зв`язку з якими неможливо внести запис у трудову книжку чи надати оригінал трудової книжки, копію наказу (розпорядження) про звільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно записів у трудовій книжці позивач:

-з 29.07.2002 року по 10.03.2003 року працювала на посаді медсестри відділення інтенсивної терапії новонароджених Української дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит»;

- з 12.03.2003 року по 01.08.2003 року працювала на посаді медичної сестри - анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії у Військовій частині НОМЕР_1 ;

- з 01.08.2003 року по 31.10.2006 року працювала на посаді сестри медичної - анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії у Військовій частині НОМЕР_1 ;

- з 01.11.2006 року по 18.06.2020 року працювала на посаді сестри медичної - анестезиста у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії ТОВ «Ісіда - IVF»;

- 18.06.2020 року звільнена за власним бажанням з посади посаді сестри медичної - анестезиста відділення анестезіології та інтенсивної терапії.

У довідці від 29.07.2020 року № 1873, виданій Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «Охматдит» вказано, що Позивач у період з 29.07.2002 року по 10.03.2003 року працювала на посаді медсестри відділення інтенсивної терапії новонароджених. За цей період у відпустці по догляду за дитиною та у відпустці без збереження заробітної плати не перебувала. Згідно Указу Президента № 484/2008 від 30.05.2008 року, наказу МОЗ України №188-0 від 22.08.2008 року Українську дитячу спеціалізовану лікарню «Охматдит» перейменовано в Національну дитячу спеціалізовану лікарню «Охматдит».

У довідці від 27.07.2020 року № 34/932, виданій Головним військово-медичним клінічним центром (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України вказано, що позивач у період з 12.03.2003 року по 01.08.2003 року працювала на посаді медичної сестри-анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії, в зв`язку з оргштатними змінами з 01.08.2003 року по 31.10.2006 року працювала на посаді сестри медичної - анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії.

У довідці від 15.01.2024 року № 13, виданій Головним військово-медичним клінічним центром (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України вказано, що позивач у період з 12.03.2003 року по 01.08.2003 року працювала на посаді медичної сестри-анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії, з 01.08.2003 року по 31.10.2006 року працювала на посаді сестри медичної - анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії. За період роботи у Військовій частині НОМЕР_1 відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку та додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років не надавалась.

У довідці від 09.09.2020 року № 157, виданій Медичним центром ТОВ «Ісіда - IVF» вказано, що позивач у період з 01.11.2006 року по 18.06.2020 року працювала на посаді сестри медичної - анестезиста відділення анестезіології та інтенсивної терапії. За цей період перебувала у відпустці по догляду за дитиною: з 14.08.2009 року по 01.08.2010 року; з 18.08.2014 року по 31.01.2016 року; з 05.04.2016 року по 27.12.2017 року; з 15.06.2018 року по 30.09,2018 року; з 02.01.2019 року по 18.06.2020 року, у відпустці без збереження заробітної плати на період роботи в компанії не перебувала.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить чіткі записи про періоди працевлаштування позивача, з відповідними відтисками печаток установ, в яких працювала позивач. Доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках щодо даних періодів роботи відповідачами суду не надано, а тому вони повинні бути враховані.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік №909).

Так, відповідно до розділу 2 Охорона здоров`я, до професій, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема, належать:

- лікарняні заклади, лікувально- профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри; Аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії; Медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи,

- лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад); фармацевти, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

При цьому, суд зазначає, що у період з 23.10.1991 року по 22.11.2007 року діяв наказ Міністерства охорони здоров`я України № 146 «Про атестацію середніх медичних працівників», додатком 2 до якого було визначено номенклатуру середніх медичних працівників, серед яких передбачено: медична сестра стаціонару, медична сестра поліклініки, медична сестра дитячого стаціонару, медична сестра дитячої поліклініки, медична сестра з фізіотерапії, медична сестра з масажу, медична сестра (інструктор) з лікувальної фізкультури, медична сестра з функціональної діагностики, медична сестра з дієтичного харчування, медична сестра з стоматології.

З 23.11.2007 року Міністерство охорони здоров`я України скасувало вищевказаний наказ та прийняло наказ № 742 «Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою», додатком 1 до якого було визначено номенклатуру спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою, серед яких: сестринська справа та сестринська справа (операційна).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 30.01.2019 року у справі № 876/5312/17, до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788 при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії має зараховуватись стаж роботи навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

З огляду на встановлені обставини у справі та мотиви прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає, що відповідачем не враховано при вирішення питання щодо наявності у позивача права на пенсію за вислугу років норми пункту е статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, а відтак періоди роботи позивача на займаних посадах згідно записів трудової книжки мають бути зараховані до спеціального трудового стажу.

Щодо позовних вимог позивача в частині зарахування страхового стажу у подвійному розмірі, суд виходить з наступного:

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

За змістом ч. 3 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до ст. 60 Закону № 1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 року № 303 проведена реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно з роз`ясненням, наданим Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 року № 10.02.11/450 та від 21.06.2002 року № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами ст. 60 Закону № 1788 зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 року № 303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27.02.2020 року у справі № 462/1713/17, від 11.12.2018 року у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 року у справі № 485/103/17 та від 04.12.2019 року у справі № 689/872/17.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, позовні вимоги в частині зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону № 1788 періодів роботи з 12.03.2003 року по 01.08.2003 року, з 01.08.2003 року по 31.10.2006 року та з 01.11.2006 року по 11.10.2017 року, підлягають задоволенню.

Щодо вимог про призначення пенсії, то суд виходить з наступного:

Завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на викладене, суд має право визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Водночас, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Так, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Проте, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

З огляду на встановлені судом обставини щодо протиправності спірного рішення та відсутності будь-яких інших об`єктивних та законних підстав для відмови позивачу у призначені пенсії за вислугу років, суд вважає, що для належного, ефективного та повного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідча призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, зокрема, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 28.02.2024 року. Отже, пенсія повинна бути призначена саме з цієї дати.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ), за участю третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Ярославська, 40, м. Київ, 04071, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 08.03.2024 року № 60 про відмову у призначенні пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»: період роботи в Військовій частині НОМЕР_1 з 12.03.2003 року по 01.08.2003 року на посаді медичної сестри - анастезіста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії; період роботи в Військовій частині НОМЕР_1 з 01.08.2003 року по 31.10.2006 року на посаді сестри медичної - анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії; період роботи в ТОВ «Ісіда - IVF» з 01.11.2006 року по 11.10.2017 року на посаді сестри медичної - анестезиста відділення анестезіології та інтенсивної терапії.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 28.02.2024 року.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.02.2026 року.

Суддя О.В. Малих