Справа № 320/15655/24
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Київ № 320/15655/24

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі відповідач, податковий / контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.11.2023 №20731/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений за результатами річного декларування, на суму податкового зобов`язання в розмірі 617 563,21 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3775/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений за результатами річного декларування на суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 14 532,59 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3582/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов`язання позивача з військового збору на суму податкового зобов`язання в розмірі 51 463,59 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3583/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов`язання позивача з військового збору на суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 1 211,05 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.02.2024 № Ф-3610/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в розмірі 533 681,11 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.02.2024 № 3611/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в розмірі 79 946,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3587/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 514 231,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та вимоги про застосування штрафних санкцій з огляду на необґрунтованість висновків контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_1 розміру валових витрат на загальну суму 3 430 906,72 грн. За посиланням позивача, до складу витрат в 2017-2022 роках в розділі декларації «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей» ФОП ОСОБА_1 включені товари, які були придбані як в поточному році, так і в попередньому періоді, але реалізовані в поточному році та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому, зауважено, що в Акті перевірки не зазначено, вартість яких саме товарів, придбаних ФОП ОСОБА_1 (із зазначенням реквізитів відповідних товарно-супровідних документів), не підлягає віднесенню до валових витрат. Позивач вважає, що неналежне оформлення результатів перевірки, зокрема, відсутність в ньому конкретних ідентифікуючих відомостей щодо придбаних позивачем товарів, не підтверджує факт вчинення нею порушень, які відображені в Акті перевірки. Разом з тим, наголошено на недоведеності відповідачем порушення, яке нібито полягає у продажу ФОП ОСОБА_1 у період з 2017 по 2021 роки не облікованих товарів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків. Позивачем вимоги ухвали виконано належним чином.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив, зазначивши, що висновки податкового органу про завищення розміру валових витрат за період з 2017 по 2022 роки на суму 3 430 906,72 грн визначені на підставі первинних документів та декларацій, наданих позивачем під час перевірки. При цьому, за посиланням відповідача, позиція контролюючого органу в повному обсязі базується на аналізі та співставленні наданих під час перевірки первинних документів.

Протокольною ухвалою суду від 27.05.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано).

Так, станом на момент вирішення питання про відкриття провадження у справі судом було перевірено повноваження представника позивача на представництво інтересів ФОП Попович О.М., у тому числі щодо підписання позовної заяви, зокрема, встановлено, що долучений до матеріалів справи ордер Серії АІ №1513406 містив усі необхідні реквізити, визначені Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41, а відтак, повноваження адвоката Зудінова О.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 в Київському окружному адміністративному суді підтверджені у встановленому законом порядку.

Протокольною ухвалою від 27.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У поданій до суду відповіді на відзиві позивачем зазначено, що положення Податкового кодексу України не ставлять формування витрат за придбаний товар певного періоду у залежність з реалізацією придбаного товару у цей період. На думку позивача, формування витрат господарської діяльності здійснюється у тому звітному періоді, в якому такі витрати були фактично понесені, незалежно від того, чи був відповідний товар реалізований, а вирішальним є виключно наявність належного документального підтвердження його придбання та подальшого використання у господарській діяльності. При цьому, вказано, що Акт документальної планової виїзної перевірки від 09.10.2023 № 21234/10-36-33-04/ НОМЕР_2 не містить відомостей про те, вартість яких саме товарів, придбаних позивачем, не підлягає віднесенню до складу валових витрат.

Від позивача до суду надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами того факту, що всі товарно-матеріальні цінності ФОП ОСОБА_1 були придбані з метою подальшого отримання доходу, а отже, вважає, що витрати на їх придбання пов`язані з господарською діяльністю позивача.

У судовому засіданні 12.06.2024, заслухавши пояснення сторін, протокольною ухвалою судом було постановлено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов таких висновків.

Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі затвердженого Державною податковою службою України плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2023 рік та направлень на перевірку від 12.09.2023 № 6678/10-36-24-06 та 6685/10-36-24-06, проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , зокрема, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2017 по 31.12.2022.

За результатами зазначеної перевірки контролюючим органом складено Акт від 09.10.2023 № 21234/10-36-33- 04/ НОМЕР_2 , відповідно до висновків якого встановлено: порушення ФОП ОСОБА_1 :

- вимоги підпунктів 8, 9 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.10.2013 №1686/24218 та пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України;

- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 на суму 5987230,73 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на суму 617 563,21 грн., в т.ч.: за 2017 рік в сумі 31 258,97 грн. за 2018 рік в сумі 41 545,25 грн, за 2019 рік в сумі 72 521,73 грн, за 2020 рік в сумі 156 704,92 грн, за 2021рік в сумі 277202,16 грн, за 2022 рік в сумі 421636,5 грн;

- ??пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 на суму 5987230,73 грн без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 89808,45 грн без ПДВ, в т.ч. за 2017 рік в сумі 2604,92 грн, за 2018 рік в сумі 3462,10 грн, за 2019 рік в сумі 6043,47 грн, за 2020 рік в сумі 13058,74 грн, за 2021 рік в сумі 23100,18 грн та за 2022 рік в сумі 41539,04 грн;

- пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 на загальну суму 3 430 906,72 грн без ПДВ за ПДВ в т.ч. у 2017 році - 173 660,92 грн. без ПДВ, у 2018 році - 230 806,94 грн без ПДВ, у 2019 році - 402 898,48грн без ПДВ, у 2020 році - 870 582,88 грн без ПДВ, у 2021 році - 1 540 012,01грн без ПДВ, у 2022 році - 212 945,49 грн без ПДВ, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 653 596,84 грн;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у зв`язку із заниження податку на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1144362 грн;

- пункту 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України. За лютий 2022 року та березень 2022 року не подана декларація з податку на додану вартість;

- ?пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме реалізований товар за період з 01.01.2017 по 31.12.2022, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 554815,76 грн, в т.ч. за 2017 рік у розмірі 96514,8 грн, за 2018 рік у розмірі 172220,2 грн за 2019 рік у розмірі 143191,4 грн, 2020 рік у розмірі 55142,16 грн, 2021 рік у розмірі 47163,1 грн., 2022 рік у розмірі 40584,1 грн.

На підставі вказаного Акта перевірки та з урахуванням рішень Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 31.01.2024 № 2400/6/99-00-06-01-03-06 та від 01.02.2024 № 2562/6/99-00-06-02-01-06 відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 07.11.2023 №20731/10-36-24-06/ про збільшення грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений за результатами річного декларування, на суму податкового зобов`язання в розмірі 617 563,21 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3775/10-36-24-06/ про збільшення грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений за результатами річного декларування на суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 14 532,59 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3582/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов`язання позивача з військового збору на суму податкового зобов`язання в розмірі 51 463,59 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 №3583/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов`язання позивача з військового збору на суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 1 211,05 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.02.2022 № Ф-3610/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в розмірі 533 681,11 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.02.2024 №3611/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в розмірі 79 946,50 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 05.02.2024 № 3587/10-36-24-06/ НОМЕР_1 про застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 514 231,66 грн.

Незгода позивача з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску обумовила на звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктами 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно з вимогами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку (на доходи фізичних осіб) є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

У свою чергу, згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2. статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Законом України від 21.12.2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 1 січня 2017 року, пункт 177.4 статті 177 ПК України доповнено, зокрема, підпунктами 177.4.5-177.4.6, згідно з якими не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати (підпункт 177.4.5).

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон №996-XIV), підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону №996-XIV на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином, первинні документи по відображенню господарських операцій є основою для податкового обліку.

Разом з тим, згідно з пунктом 177.11 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.

Таким чином, положення статті 177 ПК України вказують на те, що об`єктом оподаткування ПДФО є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Як вбачається з матеріалів справи, у ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом встановлено завищення задекларованих валовит витрат на суму 3 430 906,72 грн.

Так, згідно з Актом від 09.10.2023 № 21234/10-36-33-04/ НОМЕР_2 перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатках 2 до податкових деклараціях про майновий стан і доходи встановленими в ході перевірки, встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 ФОП ОСОБА_1 завищено витрати, пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності за 2017 2022 роки на загальну суму 3 430 906,72 грн. без ПДВ, в тому числі: за 2017 рік 173 660,92 грн. без ПДВ; за 2018 рік 230 806,94 грн; за 2019 рік 402 898,48 грн; за 2020 рік 870 582,88 грн; за 2021 рік 1 540 012,01 грн; за 2022 рік 212 945,49 грн.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 2017 по 2022 були подані податкові декларації про майновий стан і доходи, за результатами аналізу та дослідження яких, з урахуванням наданих під час перевірки первинних документів, контролюючий орган дійшов висновку про завищення позивачем витрат на загальну суму 3 430 906,72 грн.

Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2017 рік, суд зазначає таке.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2017р. (№ від 07.02.2018) позивачем віднесено суми витрат на загальну суму 683776,24 грн без ПДВ, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених інших витрат, а саме: видаткових накладних, актів наданих послуг/виконаних робіт, на суму 69 353,03 грн. без ПДВ. Підтверджуючих документів щодо оплати за придбаний товар, ФОП ОСОБА_1 не надано.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовленні продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2017 рік (від 07.02.2018 №) віднесено суми витрат на загальну суму 523 675,69 грн. без ПДВ. Однак згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2017 кількість товару, що була придбана протягом 2017 року, не була реалізована на кінцевого споживача, на загальну суму 101 983,73 грн.

Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2018 рік, суд зазначає таке.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2018 рік (від 05.02.2018 № від 05.02.2019) позивачем віднесено суми витрат на загальну суму 130200,17 грн без ПДВ, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених інших витрат, а саме: видаткових накладних, актів наданих послуг/виконаних робіт, на суму 114 899,80 грн. без ПДВ. Підтверджуючих документів на понесені витрати на суму 15 300,37 грн. без ПДВ, ФОП ОСОБА_1 не надано.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовленні продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2018 рік (від 05.02.2019 №) віднесено суми витрат на загальну суму 1 066 873,87 грн без ПДВ. Однак, згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2018 кількість товару, що була придбана протягом 2018 року, не була реалізована на кінцевого споживача, на загальну суму 215 506,57 грн. без ПДВ.

Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2019 рік, суд зазначає таке.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік (від 03.02.2020 №) віднесено суми витрат на загальну суму 194 404,24 грн без ПДВ, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених інших витрат, а саме: видаткових накладних, актів наданих послуг/виконаних робіт, на суму 160 379,47 грн. без ПДВ. Підтверджуючих документів на понесені витрати на суму 34 024,77 грн без ПДВ, ФОП ОСОБА_1 не надано.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовленні продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2019 рік (від 03.02.2020 №) позивачем віднесено суми витрат на загальну суму 1 744 721,95 грн без ПДВ. Однак згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2019 кількість товару, що була придбана протягом 2019 року, не була реалізована на кінцевого споживача, на загальну суму 368 873,71 грн без ПДВ.

Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2020 рік, суд зазначає таке.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2020 рік (від 04.02.2021 №) позивачем віднесено суми витрат на загальну суму 368 358,10 грн без ПДВ, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених інших витрат, а саме: видаткових накладних, актів наданих послуг/виконаних робіт, на суму 353 770,66 грн без ПДВ. Підтверджуючих документів на понесені витрати на суму 14 587,44 грн без ПДВ, ФОП ОСОБА_1 не надано.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовленні продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2020 рік (від 04.02.2021 №) віднесено суми витрат на загальну суму 2 661 788,37 грн без ПДВ. Однак, згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2020 кількість товару, що була придбана протягом 2020 року, не була реалізована на кінцевого споживача, на загальну суму 855 995,44 грн. без ПДВ.

Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2021 рік, суд зазначає таке.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік до графи 7 розділу 1 «Інші витрати» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2021 рік (від 08.02.2022 №) віднесено суми витрат на загальну суму 361 183,84грн без ПДВ, проте до перевірки надано документальне підтвердження понесених інших витрат, а саме: видаткових накладних, актів наданих послуг/виконаних робіт, на суму 333 354,33грн без ПДВ. Підтверджуючих документів на понесені витрати на суму 27 829,51 грн без ПДВ, ФОП ОСОБА_1 не надано.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовленні продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2021 рік (від 08.02.2022 №) віднесено суми витрат на загальну суму 2 231 985,50 грн боз ПДВ. Однак, згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2021 кількість товару, що була придбана протягом 2021 року, не була реалізована на кінцевого споживача, на загальну суму 1 512 182,50грн без ПДВ.

Щодо податкової декларації ФОП ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2022 рік, суд зазначає таке.

У додатку 2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік до графи 5 розділу 1 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виготовлені продукції» податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2022 рік (від 24.04.2023 №) віднесено суми витрат на загальну суму 454 213,26 грн без ПДВ. Однак, згідно проведеного аналізу станом на 31.12.2022 кількість товару, що була придбана протягом 2022 року, не була реалізована на кінцевого споживача, на загальну суму 212 945,49грн без ПДВ.

Як зазначено позивачем, формування витрат господарської діяльності здійснюється у тому звітному періоді, в якому такі витрати були фактично понесені, незалежно від того, чи був відповідний товар реалізований, а вирішальним є виключно наявність належного документального підтвердження його придбання та подальшого використання у господарській діяльності.

Суд з такими доводами не погоджується, з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 09.07.2020 у справі №440/3973/18 вказав, що відповідно до положень пунктів 177.2, 177.4 право підприємця на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; мають бути фактично сплачені; товари мають бути поставлені, а послуги отримані.

Суд зазначає, що витрати, які не мають безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку з отриманням доходу, виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг, але здійснюються в межах провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання, підлягають відображенню в обліку за фактом їх фактичної сплати. Такі витрати визнаються на підставі належним чином оформлених первинних документів, що підтверджують їх здійснення відповідно до вимог чинного законодавства.

Податкове законодавство не встановлює конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають ідентифікуватись ті чи інші господарські операцій. Однак, критерієм зменшення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Таким чином, прямі матеріальні витрати пов`язані з отриманим доходом, тому такі витрати можуть бути обліковані виключно після того, як буде отримано дохід від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №809/381/17.

З огляду на зазначене, суд погоджується з висновками контролюючого органу щодо порушення позивачем пункту 177.4 ПК України у зв`язку з віднесенням позивачем до складу валових витрат за 2017-2022 роки сум витрат понесених на придбання товарно-матеріальних цінностей, без отримання доходів.

Посилання позивача на незазначення в Акті перевірки конкретних ідентифікуючих відомостей щодо придбаних ним товарів як на підставу необґрунтованості висновків такого Акта суд вважає безпідставними, оскільки під час проведення перевірки контролюючий орган керувався виключно тією інформацією, наданою позивачем.

Так у постановах від 29.05.2020 у справі №826/27811/15 та від 06.08.2019 у справі №160/8441/18 Верховний Суд сформулював такий висновок:

«Надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.».

Таким чином, обсяги придбання позивачем товарів, а також обсяги їх реалізації, визначені контролюючим органом на підставі саме первинних документів та декларацій, які були надані позивачем самостійно під час перевірки.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем положень податкового законодавства, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення про нарахування штрафних санкцій є обґрунтованими та прийнятими з урахуванням усіх обставин, що мали значення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі вищевикладеного, керуючись статями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.