Справа № 240/23272/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

16 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/23272/25

категорія 110010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівський пивоварний завод" до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міське комунальне підприємство "Бердичівводоканал", про визнання протиправним та нечинним рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Бердичівський пивоварний завод" з позовом до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міське комунальне підприємство "Бердичівводоканал", про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 06 лютого 2025 року № 37 "Про затвердження Правил приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення Бердичівської міської територіальної громади".

09 лютого 2026 року ТОВ "Бердичівський пивоварний завод" подало до суду через підсистему "Електронний суд" заяву про забезпечення позову, у якій просить суд:

- заборонити Міському комунальному підприємству "Бердичівводоканал" відключення каналізаційної мережі ТОВ "Бердичівський пивоварний завод" від системи централізованого водовідведення до ухвалення рішення у цій справі;

- заборонити Міському комунальному підприємству "Бердичівводоканал" проводити нарахування плати за перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин ТОВ "Бердичівський пивоварний завод" на підставі Правил приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення Бердичівської міської територіальної громади, затверджених рішенням Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області 06 лютого 2025 року № 37 до ухвалення рішення у цій справі.

Приводом звернення із заявою про забезпечення позову позивач вказує отримання листа-попередження МКП "Бердичіввводоканал" від 24 грудня 2025 року за вих. № 1526 про відключення каналізаційної мережі товариства від системи централізованого водовідведення у випадку несплати 752982,84 грн за скид стічних вод з перевищенням ДК забруднюючих речовин упродовж календарного місяця з моменту отримання рахунку, тобто 20 лютого 2025 року.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що відключення каналізаційної мережі позивача від системи централізованого водовідведення повністю зупинить роботу підприємства та призведе до невідворотних негативних наслідків, які, як стверджує позивач, неможливо буде відновити після ймовірного задоволення позову. Такими наслідками позивач зазначає зупинення роботи підприємства, що, на переконання позивача, призведе до: вимушеного виробничого простою для 133-х працівників підприємства та витрат позивача на оплату їх праці; неможливості виконання зобов`язань за укладеними договорами поставок, що призведе до накладення штрафних санкцій з боку контрагентів та втрати ділової репутації товариства.

Стверджуючи про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного у справі рішення, як-то: порушення порядку оприлюднення проєкту спірного рішення та аналізу регуляторного впливу; порушення порядку офіційного оприлюднення спірного рішення; порушення порядку погодження проєкту цього ж рішення з територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, - заявник наполягає, що невжиття заходів до забезпечення позову унеможливить поновлення порушених прав, а ініційовані заходи відповідають предмету адміністративного позову та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

(У період з 09 по 13 лютого 2026 року суддя Приходько О.Г. проходила онлайн-підготовку для підтримання кваліфікації для суддів окружних адміністративних судів у Національній школі суддів України).

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Оцінивши доводи заяви про забезпечення позову у цій справі суд дійшов такого висновку.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Під час розгляду заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У постанові від 22 грудня 2022 року у справі № 640/31815/21 Верховний Суд виснував:

"30. ... судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

31. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

32. При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними".

Із урахуванням наведеного, аналізуючи доводи заявника, суд вважає ініційовані заходи забезпечення позову неспівмірними із заявленими у позові вимогами, позаяк дії третьої особи у цій справі - МКП "Бердичівводоканал" щодо підстав для формування плати позивачу за скид стічних вод, як і, власне, перевищення/неперевищення позивачем допустимих концентрацій забруднюючих речових у стічних водах, не є предметом розгляду у цій справі. Тобто, оцінка дій третьої особи, щодо яких ініційовано вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, не складає предмет судового контролю та перевірки у межах розгляду цієї справи та надання правової оцінки оскаржуваному акту відповідача, що є предметом розгляду у цій справі.

Суд звертає увагу, що Великою Палатою Верховного Суду в рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 було зроблено висновок про те, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення в справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті. Щодо неприпустимості вжиття судами заходів забезпечення позову у такий спосіб наголосив Верховний Суд, зокрема, у постановах від 28 жовтня 2025 року по справі № 320/60190/24 та від 18 грудня 2025 року у справі № 320/60192/24.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову заявник покликається на те, що своєчасне невжиття заходів забезпечення позову у межах зазначеного ним способу призведе до порушення його прав, створить негативні наслідки, які буде не можливо усунути після набрання законної сили рішенням суду у цій справі, або для усунення цих наслідків буде необхідно докласти значних зусиль.

Щодо оцінки невідворотності наслідків для позивача під час вирішення питання про забезпечення позову, то в постанові від 01 червня 2022 року у справі № 380/4273/21 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду виснувала:

"42. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

43. Інститут забезпечення позову направлений на захист прав та інтересів позивача від негативних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень, яке оспорюється позивачем.

44. Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

45. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

46. Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

…

48. Також мають досліджуватися достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

49. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

50. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

51. З системного аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти".

Суд вважає зазначений висновок застосовним і до цієї справи.

У постанові від 10 липня 2025 року у справі № 600/5520/24-а Верховний Суд зазначив про те, що для цілей вирішення обґрунтованості та достатності підстав для вжиття заходів забезпечення позову задля убезпечення від понесення збитків, настання майнових втрат, нанесення шкоди у вигляді недоотримання прибутку тощо, такі обставини в будь-якому випадку не визначені нормами статті 150 КАС України як безумовні підстави для забезпечення позову.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 826/14951/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 826/16216/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 460/549/20, від 11 березня 2021 року у справі № 640/23179/19, від 30 вересня 2021 року у справі № 160/7358/21, за змістом яких підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше. У згаданих справах Верховний Суд відхилив доводи стосовно можливого нанесення суб`єкту господарювання майнової шкоди як підстави для забезпечення позову і обставини, які ускладнюють чи унеможливлюють ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів, зазначивши, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

В силу норми частини п`ятої статті 242 КАС України суд зобов`язаний враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду.

До того ж варто враховувати й те, що у заяві про забезпечення позову заявник спирається на доводи, покладені в основу заявлених підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного у цій справі рішення відповідача: порушення порядку оприлюднення проєкту спірного рішення; порушення порядку офіційного оприлюднення рішення; порушення порядку погодження спірного рішення з антимонопольним органом.

З огляду на ці доводи в аспекті "очевидної протиправності" спірного акта суд зауважує на тому, що здійснення такої комплексної оцінки виходить за межі стадії забезпечення позову.

У постанові від 21 травня 2025 року у справі № 320/28579/24 Верховний Суд підкреслив, що забезпечення позову на підставі ймовірної протиправності нормативно-правового акта чи окремих його положень є неналежним, якщо справа вимагає детального аналізу фактів і права, оскільки це може свідчити про упереджене формування позиції суду. З`ясування таких обставин наближається до розгляду законності акта (його окремих положень), що є предметом основного провадження, а не забезпечення позову. Зокрема, Верховний Суд вказав у тій справі на те, що "висновок суду про "очевидну протиправність" наказу МОН України № 266 через порушення строку оприлюднення та відсутність громадського обговорення є передчасним". Верховний Суд наголосив, що забезпечення позову не повинно завдавати непропорційної шкоди, перевищувати заявлені вимоги позивача чи бути рівнозначним задоволенню позовних вимог до розгляду справи по суті.

Аналізуючи ініційовані заходи із наведеними заявником наслідками на предмет їх пропорційності у цій справі, з урахуванням висновків Верховного Суд у цій же постанові у справі № 320/28579/24, суд зазначає про те, що позивач не позбавлений права вимоги щодо повернення/стягнення внесеної плати за скид стічних вод у разі її внесення без достатніх на те підстав.

Проте оцінку доводам заявника щодо протиправності оскаржуваного у справі акта із наведених позивачем підстав може бути надано під час вирішення спору по суті, однак не на стадії забезпечення позову. У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Тому будь-які остаточні оцінки правомірності рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 06 лютого 2025 року № 37 на стадії забезпечення позову суд вважає передчасними, а відсутність очевидності порушень унеможливлює застосування ініційованих заявником заходів відповідно до стандарту доказування prima facie.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову ТОВ "Бердичівський пивоварний завод" є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 152, 154, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Бердичівський пивоварний завод" у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Г. Приходько