Справа № 360/1966/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року справа №360/1966/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Кім Валерії Валеріївни на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року (повне судове рішення складено 20 жовтня 2025 року) у справі № 360/1966/25 (суддя в І інстанції Кисіль С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

08 жовтня 2025 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла сформована в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач), в інтересах якого звернулась адвокат Кім Валерія Валеріївна (далі представник позивача), до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач, ГУ НП в Луганській області), в якому представник позивача, після уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Луганській області щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 06 листопада 2015 року по 28 лютого 2018 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців листопад 2015 року з урахуванням раніше сплачених сум та одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язати ГУ НП в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу за період з 06 листопада 2015 року по 28 лютого 2018 року включно індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) листопад 2015 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Луганській області щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 01 березня 2018 року по 09 червня 2025 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців березень 2018 року за наростаючим підсумком;

- зобов`язати ГУ НП в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу за період з 01 березня 2018 року по 09 червня 2025 року включно індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 за наростаючим підсумком, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Луганській області щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 09 червня 2025 року у розмірі 310703,30 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язати ГУ НП в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 09 червня 2025 року у розмірі 310703,30 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу за період з 19 липня 2022 року по 09 червня 2025 року.

Іншою ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від тієї ж дати відкрито провадження у справі за період з 06 листопада 2015 року по 18 липня 2022 року.

Не погодившись з судовим рішенням про повернення позову, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, а справу направити до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

15 жовтня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій вона просила поновити строк звернення до суду за період з 19 липня 2022 року по 09 червня 2025 року з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) із заявою про у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

В органах та підрозділах Національної поліції України, підтвердженням, всіх складових грошового забезпечення та сум, що виплачені при звільненні є довідка про доходи, яка отримана позивачем 28 липня 2025 за вих. № 14696/111/19/01-2025.

У контексті обставин справи, що розглядається, позивач звертає увагу суду, що позов заявлено щодо частини невиплаченого грошового забезпечення військовослужбовця, який звернувся до суду протягом трьох місяців з дня отримання повідомлення про суми, виплачені позивачу після звільнення. Отже ключовим питанням є визначення предмету спору та дати, коли позивач дізнався про порушення своїх прав.

З посиланням на Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, у випадках звільнення поліцейського та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати повідомлення про виплачені суми. У таких спорах достатньо довести лише наявність порушеного права. Тому за такого правового регулювання, строки, запровадженні частиною другою статті 233 КЗпП України не поширюються на період, що передував даті звільнення. Отже, саме дата одержання письмового повідомлення про суми, нараховані і виплачені йому при звільненні є датою обізнаності позивача про порушення його прав, що є предметом спору у цій справі.

Розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду, окружний суд зазначив наступне.

В ухвалі від 10 вересня 2025 року суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України у спорах щодо виплати заробітної плати (грошового забезпечення) під час проходження публічної служби, в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 09 червня 2025 року.

Так, відповідно до витягу з наказу ГУ НП в Луганській області (По особовому складу) від 06 червня 2025 року № 151 о/с майора поліції ОСОБА_1 , командира взводу № 1 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Луганській області, переведено для подальшого проходження за пунктами 8, 9 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 09 червня 2025 року.

Отже, відповідачем не було звільнено позивача зі служби в поліції.

Оскільки позивач наразі проходить службу в поліції та спірним періодом є період з листопада 2015 року по 09 червня 2025 року, то до спірних правовідносин мають бути застосовані норми частин першої, другої статті 233 КЗпП України в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, та норми частини першої статті 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року.

Разом з цим, строк звернення до суду з позовними вимогами щодо індексації грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 09 червня 2025 року обмежений трьома місяцями з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отримуючи грошове забезпечення кожного місяця, позивач не міг не знати про його розмір. Заявлені вимоги стосуються сум, нарахованих та виплачених позивачу під час проходження служби у поліції, а не пов`язаних з його звільненням, а тому отримуючи грошове забезпечення та будучи достовірно обізнаним з розміром виплачених сум, позивач мав можливість дізнатися про порушення його прав з підстав, викладених у позові, та своєчасно звернутися з цим позовом. Позивач не був позбавлений права під час проходження служби звернутися до відповідача за отриманням інформації про складові грошового забезпечення та їх розміри, карток грошового забезпечення, розрахункових листів тощо. Однак позивач не навів жодної об`єктивної підстави стосовно неможливості його звернення до відповідача для з`ясування складових отриманих сум грошового забезпечення під час періоду проходження ним служби.

Посилання представника позивача на те, що відповідно до Порядку № 260 у випадках звільнення поліцейського та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати повідомлення про виплачені суми є незмістовними, оскільки, як вже було вказано вище, відповідачем не було звільнено позивача зі служби в поліції, позивач наразі проходить службу в поліції в Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Суд зазначає, що в цьому випадку реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення залежало виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача.

Окрім того, позивачем не надано та не зазначено жодних об`єктивних причин пропуску і підстав, з яких він вважає ці причини поважними, а самі лише посилання на судову практику чи очікування добросовісної поведінки відповідача не є належними підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

З урахуванням вказаного, підстави, зазначені представником позивача для поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог, які стосуються індексації грошового забезпечення позивача за період з 19 липня 2022 року по 09 червня 2025 року, визнаються судом неповажними, оскільки позивач, починаючи з 19 липня 2022 року, мав можливість з`ясувати питання щодо виплати грошового забезпечення.

Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (пункт 9 частини четвертої статті 169 КАС України).

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 до ГУ НП в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за період з 19 липня 2022 року по 09 червня 2025 року підлягає поверненню внаслідок визнання судом вказаних в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними (випадок, передбачений частиною другою статті 123 КАС України).

Проте, з такими висновками місцевого суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, в постанові від 19 листопада 2025 року в справі № 420/27284/24 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в пунктах 63-66 зазначив, що стаття 233 Кодексу законів про працю України пов`язує початок обчислення строку не лише з моментом, коли позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а із моментом, коли він дізнався про порушення свого права. При застосуванні статті 233 Кодексу законів про працю України та, стверджуючи про те, що позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися у місяці виплати додаткової винагороди, суди зобов`язані були перевірити об`єктивну можливість позивача знати про порушення свого права.

З огляду на доводи позивача, Судова палата зазначає, що для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 31.12.2023 судам попередніх інстанцій необхідно з`ясувати наявність/відсутність у позивача об`єктивної можливості до 03.06.2024 (отримання документів від відповідача) бути обізнаним про порушення свого права.

За результатом установлення указаних обставин стане можливим установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду з цим позовом у частині вимог за період з 19.07.2022 по 31.12.2023 та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.

З урахуванням викладеного, Судова палата дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду допустили неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, ухвала місцевого суду про повернення позову в частині не може вважатись постановленою з дотриманням процесуального законодавства.

Крім того, позивач проходить публічну службу, з якої не звільнений.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі № 1-7/2024(337/24) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

Згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, тому судове рішення ухвалено з порушенням процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Кім Валерії Валеріївни задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року скасувати, а справу № 360/1966/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повне судове рішення 12 лютого 2026 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук