Справа № 320/5627/24
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 320/5627/24
ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"12" лютого 2026 р. м. Харків
Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Марина Лук`яненко, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, -

У С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області від 06.08.2021 №08-03/466, виданий Головним управлінням Держпраці у Харківській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 , начальника управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області від 06.08.2021 №08-04/99, виданий Головним управлінням Держпраці у Харківській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 , начальника управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області від 06.08.2021 №08-04/98, виданий Головним управлінням Держпраці у Харківській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 , начальника управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області від 06.08.2021 №08-04/97, виданий Головним управлінням Держпраці у Харківській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 адміністративну справу №320/5627/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів передано за підсудністю до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 справу №320/5627/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду (майдан Свободи, 6, м. Харків, Харківська обл., 61000).

Адміністративну справу №320/5627/24 за вищевказаним позовом відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2026 передано судді Марині Лук`яненко.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з зазначенням інших обґрунтувань поважності пропуску строку звернення до суду з доданням доказів на їх підтвердження.

05.02.2026 від позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої позивач посилається на те, що протягом всього часу з моменту звільнення після завершення лікування, він неодноразово звертався до суду з аналогічними позовами, тобто позивач не полишав наміру до відновлення і захисту власних прав.

Надаючи оцінку наданим позивачем обґрунтуванням поважності причин пропуску строків звернення до суду, суд зазначає наступне.

Як зазначено в ухвалі суду від 26.01.2026, граничний строк звернення позивача до суду з даним позовом - 06.09.2021 року.

До суду з даним позовом за захистом свого права позивач звернувся лише 01.02.2024 року (надіславши позовну заяву поштовим відправленням 17.11.2023), тобто майже через два роки з моменту звільнення з публічної служби.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Суд відзначає, що згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

У силу приписів ч.1 ст.121 та ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є поважність причини, котра зумовила такий стан практичної реалізації процесуальної дії.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словосполучення «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19 "Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежить від волевиявлення сторони і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.".

Окрім того, у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 20.04.2022р. у справі №807/627/16: 1) День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; 2) Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; 3) Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Предметом спору в цій справі є наказ про звільнення позивача з посади начальника управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Харківській області від 06 серпня 2021 року №08-03/466 та накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності від 06 серпня 2021 року №08-04/99, №08-04/98, №08-04/97, проте до суду позивач звернувся лише 29 грудня 2021 року.

Позивач також не заперечує своєї обізнаності з оскарженими наказами з 06 серпня 2021 року, однак наполягав на тому, що строк звернення до суду пропущено ним з поважних причин, на підтвердження яких до заяви про поновлення строку звернення до суду додав: копію довідки про тимчасову непрацездатність КНП «Міська поліклініка №24» від 09 вересня 2021 року, копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) КНП «Міська поліклініка №24» від 09 вересня 2021 року №474 та довідку від 11 листопада 2021 року.

Так, позивач указує, що у період з 27 серпня по 09 вересня 2021 року він перебував на амбулаторному лікуванні, а з 14 вересня по 10 листопада 2021 року знаходився під амбулаторним спостереженням психотерапевта та проходив курс психотерапії.

З цього приводу суд зазначає, що з огляду на визначений позивачем час ознайомлення з наказами, які становлять предмет спору у цій справі, кінцевий строк звернення до суду з оскарження правомірності звільнення з публічної служби становить 06 вересня 2021 року.

Матеріали справи свідчать, що таке звернення відбулося 01.02.2024 року.

Серед причин у підтвердження поважності пропущеного строку позивач навів 1) перебування на амбулаторному лікуванні та на амбулаторному спостереженні; 2) запровадження воєнного стану в Україні; 3) неодноразове звернення позивача до суду з аналогічними позовами, що свідчить про намір позивача до відновлення і захисту власних прав.

Надаючи оцінку наведеним вище обставинам, суд дійшов наступного.

За матеріалами справи та відомостей комп`ютерної програми суду "Діловодство спеціалізованого суду" та Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено наступне.

Наказом Управління Держпраці від 06.08.2021 №08-03/466 "Про звільнення ОСОБА_2 " позивача звільнено з посади начальника управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області.

Місячний строк для звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України сплив 06.09.2021.

Разом з тим, у період часу з 27.08.2021 по 09.09.2021 позивач перебував на амбулаторному лікуванні, а з 14.09.2021 по 10.11.2021 знаходився під амбулаторним спостереженням психотерапевта та проходив курс психотерапії, що підтверджується випискою з медичної картки та довідками про тимчасову непрацездатність.

Після завершення лікування, що мало місце 10.11.2021, позивач 15.11.2021 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області. Ухвалою суду від 10.12.2021 у справі №520/23528/21 за заявою позивача позов було повернуто.

13.12.2021 позивач знову звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з аналогічними позовами, які ухвалами суду від 13.12.2021 у справі № 520/26487/21 та від 15.12.2021 у справі №520/26590/21 повернуто позивачу.

12.01.2022 позивач вкотре звернувся до суду за захистом своїх прав, а саме до Чернігівського окружного адміністративного суду, який ухвалою від 11.02.2022 року у справі №620/573/22, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2022 та постановою Верховного Суду від 07.12.2022 року, визнано неповажними причини пропуску звернення до суду та позовну заяву повернуто позивачу.

В межах даної справи, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з даним позовом 01.02.2024, який згодом скерований до Харківського окружного адміністративного суду.

З наведеного вище слідує, що після завершення лікуванням позивачем до січня 2022 року вчинялись дії, направлені на захист та відновлення його прав щодо застосування до нього заходів дисциплінарної відповідальності, у тому числі, і звільнення із займаної посади.

Водночас, позивачем не надано до суду жодних доказів вчинення ним таких дій у період з грудня 2022 року (дата винесення постанови Верховного Суду у справі №620/573/22) до 01.02.2024 (дата подання даної позовної заяви).

Стосовно запровадження воєнного стану в Україні, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Згідно Рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, прийнятих Радою суддів України від 02.03.2022, судам рекомендовано продовжити процесуальні строки до закінчення воєнного стану в Україні.

Проте в подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та триває на даний час, у зв`язку з чим безмежне продовження процесуальних строків до закінчення воєнного стану спричиняє порушення стабільності суспільних відносин.

Питання поновлення строку в умовах воєнного стану неодноразово вирішувалося Верховним Судом. Так, з огляду на приписи частини першої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», відповідно до якої у період дії воєнного стану, зокрема, не можуть бути припинені повноваження судів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 указала, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У цьому взаємозв`язку Велика Палата Верховного Суду, зауважила, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Необхідно зазначити, що, дійсно, введений в Україні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16.02.2023 у справі № 640/4426/22 визначив, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

У даному випадку, з грудня 2022 року (дата винесення постанови Верховного Суду у справі №620/573/22) до 01.02.2024 (дата подання даної позовної заяви), минуло майже 2 роки.

Такий значний пропуск строку (майже 2 роки) вимагає підвищеного стандарту оцінки судом поважності причин його пропуску, з огляду на необхідність дотримання принципу правової визначеності, стабільності публічно-службових правовідносин та балансу інтересів особи та держави.

Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, що вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду, суди повинні надавати оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у тісному взаємозв`язку з тривалістю пропущеного строку, враховуючи встановлені процесуальним законодавством строки звернення до суду в цій категорії спорів.

При цьому особа, яка звертається до суду, повинна не абстрактно, а конкретно довести наявність об`єктивних перешкод для звернення до суду протягом розумного строку, обґрунтувати тривалість цих перешкод (чи мали вони безперервний характер та охоплювали весь період пропуску строку, чи були проміжки часу, коли звернення до суду було можливим).

Оцінюючи доводи позивача необхідно врахувати, що Харківський окружний адміністративний суд, до якого передано справу за підсудністю, не зупиняв свою процесуальну діяльність з моменту введення воєнного стану.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Тобто, у даному випадку, позивач не був позбавлений права подати відповідну позовну заяву засобами електронного зв`язку.

Окрім того, позивач при обґрунтуванні поважності причин пропуску строку звернення до суду не посилався на відсутність доступу до суду, поштового зв`язку, електронних сервісів, як не посилався і на те, що у його випадку у період з грудня 2022 року (дата винесення постанови Верховного Суду у справі №620/573/22) до 01.02.2024 (дата подання даної позовної заяви) мали місце евакуація, втрата ним житла чи документів, перебування на лікуванні тощо.

У даному випадку, ані у позові, ані у поданій заяві позивачем не викладено жодних юридично спроможних аргументів та не подано жодних доказів існування об`єктивних перепон/перешкод (істотних труднощів чи значних ускладнень) для вчинення процесуальної дії з подачі позову до суду в частині згаданих вище вимог у межах строку звернення до суду, передбаченого положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України.

Вказані вище обґрунтування не є тією причиною, що є об`єктивно непереборною, не залежить від волевиявлення особи та пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

А тому, вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд не може визнати поважними.

Жодних інших обґрунтувань поважності пропуску строку звернення до суду заявником не зазначено.

Таким чином, подана заява про поновлення строку звернення до суду не містить доказів наявності поважних причин пропуску цього строку, які не дозволяли позивачу подати позовну заяву у встановлений законом строк без невиправданих зволікань.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що позов поданий поза межами строку звернення до суду, зазначені у поданій заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними, що згідно з ч.2 ст.121, п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є підставою для повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 118, 121-123, 160, 169, 161, 171, 173, 241-243, 248, 256, 295 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначені в заяві від 05.02.2026 року вх.№01-26/12760/26.

2. Заяву представника позивача про поновлення строків звернення до суду від 05.02.2026 року вх.№01-26/12760/26 - залишити без задоволення.

3. Позовну заяву - повернути.

4. Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

5. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

6. Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя Марина Лук`яненко