Справа № 140/15455/25
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/15455/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті грошового забезпечення безвісті відсутнього брата військовослужбовця ОСОБА_2 з дати його зникнення безвісти, та зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення безвісті відсутнього брата - військовослужбовця ОСОБА_2 з дати його зникнення безвісти, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» від 30.11.2016 № 884.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в серпні 2025 року позивач отримала сповіщення сім`ї № 575 від 11.08.2025 про те, що солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти 09.08.2025 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Мілове Куп`янського р-ну Харківської обл.

Солдат ОСОБА_2 є рідним братом позивачки, у нього немає батьків (померли), він не був одружений та не мав дітей.

Позивачка звернулася до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про виплату частини грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, рідного брата ОСОБА_2 , проте відповідач фактично відмовив у такій виплаті.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення безвісті відсутнього брата військовослужбовця ОСОБА_2 , позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 19).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 15.12.2025 (а. с. 22-23) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що позивачка не надала доказів того, що військовослужбовець є її законним представником, а тому підстав для виплат згідно із пунктом 6 статті 9 Закону № 2011-XII немає.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала сповіщення сім`ї № 575 від 11.08.2025 про те, що її рідний брат - солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти 09.08.2025 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Мілове Куп`янського р-ну Харківської обл. (а. с. 8). Солдат ОСОБА_2 є рідним братом позивачки ОСОБА_1 , батьки яких ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) та брат ОСОБА_1 померли, про що свідчать свідоцтво про народження (а. с. 9), витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а. с. 17, свідоцтва про смерть (а. с. 10-12).

Листом від 29.10.2025 № 2456/29443, у відповідь на звернення від 13.10.2025, відповідач повідомив позивачку про те, що для виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 необхідно надати докази, що ОСОБА_2 є законним представником позивачки, та за відсутності таких доказів, позивачці не передбачено виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 (а. с. 14).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Преамбулою Закону № 2011-ХІІ визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно із статтею 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1-1 Закону № 2011-ХІІ законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

За приписами пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Пунктом 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (зі змінами, далі - Порядок № 884; в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 № 449), цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - визначені особи).

Згідно із пунктом 3 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Пунктом 3 Порядку № 884 визначено також перелік документів, які додаються до заяви про виплату грошового забезпечення, серед яких: копія документа, що підтверджує: призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

За змістом пункту 4 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення.

Рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам приймається на підставі:

документів, визначених у пункті 3 цього Порядку;

інформації, отриманої з державних реєстрів;

копії особистого розпорядження на випадок полону (за наявності).

Рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам у разі:

подання заяви про виплату особами, не передбаченими в пункті 1 цього Порядку, а також визначеними особами, які мають (набули) громадянство Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або постійно проживають на території таких країн, або засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку;

з`ясування в установленому порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовців у полон, самовільного залишення ними військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам не позбавляє їх права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється:

особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

Аналіз пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, пункту 6 Порядку № 884 дає підстави дійти висновку про те, що за військовослужбовцями, зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення, та здійснюється: 1) особам, визначеним в особистому розпорядженні; 2) у разі відсутності особистого розпорядження - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців; 3) у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та інших осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. При цьому, грошове забезпечення рідним братам (сестрам) здійснюється за умови, що військовослужбовці є їх законними представниками, а на підтвердження цього факту відповідно до пункту 3 Порядку № 884 необхідно подати разом із заявою про виплату копію документа, що підтверджує: призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення.

З матеріалів справи видно, що військовослужбовець ОСОБА_2 зник безвісти 09.08.2025, про що свідчить сповіщення сім`ї № 575 від 11.08.2025 (а. с. 8), витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а. с. 13), та військовослужбовець ОСОБА_2 є рідним братом позивачки ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів того, що військовослужбовець ОСОБА_2 складав особисте розпорядження.

Отже, позивач ОСОБА_1 відповідно до абзацу п`ятого пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ мала б право на отримання грошового забезпечення лише за умови, що її рідний брат, зниклий безвісти військовослужбовець ОСОБА_2 є законним представником позивачки, про що відповідач правильно роз`яснив позивачу у листі від 29.10.2025 № 2456/29443 (а. с. 14).

Проте, ні до звернення від 13.10.2025, адресованого відповідачу щодо виплати грошового забезпечення, ні до суду позивачка не подала документів, які підтверджують, що її рідний брат, зниклий безвісти військовослужбовець ОСОБА_2 є законним представником позивачки. Тобто, позивачка не підтвердила право на отримання грошового забезпечення відповідно до абзацу п`ятого пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні правові та фактичні підстави для прийняття рішення про виплату частки грошового забезпечення заявниці ОСОБА_1 за її зверненням від 13.10.2025 (з огляду на неподання позивачкою документів, які підтверджують, що її рідний брат, зниклий безвісти військовослужбовець ОСОБА_2 є законним представником позивачки), під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про порушення права на отримання грошового забезпечення за безвісті відсутнього брата, оскаржувані у цій справі дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачці грошового забезпечення є правомірними та такими, що вчинені відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, тому у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог належить відмовити.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх