Справа № 160/28389/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2026-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Кучми К.С.
при секретарі судового засідання - Казаковій Л.А.
представника позивача - Гелетій М.В.
представника відповідача - Сліпець С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІКУС" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У жовтні 2025 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням її уточнень від 21.10.2025 року, просить:
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що за наслідками проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "АРТІКУС" податковим органом встановлено порушення податкового законодавства, про що було складено акт перевірки від 05.08.2025 року №3414/04-36-07-07-03/40637849, а в подальшому застосовано штрафні санкції та винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 12.09.2025 року. Так, у жовтні 2022 року була проведена реорганізація підприємства ТОВ "АРТІКУС" шляхом виділу та створення нового підприємства - ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК". Водночас, в ході перевірки встановлено відсутність документального підтвердження здійснення операцій з фактичного здійснення операцій з передачі активів та пасивів між ТОВ "АРТІКУС" та ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК". Проте, такі твердження відповідача не акцептуються з нормативно-правовою базою регулювання господарських відносин, не корелюються з фактичними обставинами, та взагалі не відповідають реальним даним. Крім того, у висновках акту перевірки відповідачем було зазначено, що під час перевірки встановлено, що згідно із обліковими даними платників податків, які містяться в ІКС "Податковий блок", ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК" з моменту свого створення не подавало до контролюючого органу жодної звітності, не мало відповідних ресурсів, а тому, з наведеного перевіряючими зроблено хибний висновок про відсутність у товариства показників для декларування, а відтак не визнано отримання новоствореною особою активів і пасивів, переданих від ТОВ "АРТІКУС". На думку перевіряючих, вартість оборотних активів (запасів) та кредиторської заборгованості, переданих від ТОВ "АРТІКУС" до ТОВ "APT ІННОВЕЙШН ДРУК" під час виділу, слід було включити до складу доходів ТОВ "АРТІКУС" у 2022 році, а отже врахувати у складі бази оподаткування податком на прибуток за 2022 рік. В тому числі враховуючи позицію податкового органу останній вважає, що замість процедури "виділ" ТОВ "АРТІКУС" здійснило купівлю-продаж товарів (ТМЦ), які були передані за розподільчим балансом, що фактично є підміною понять. Проте, такі твердження не лише є хибними, але і не відповідають нормам чинного законодавства. Крім того, протягом 2022 податковим органом не було ініційовано та не проводилось будь-яких позапланових перевірок по ТОВ "АРТІКУС" у зв`язку з початком і проведенням процедури реорганізації юридичної особи шляхом виділу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.161 КАС України та запропоновано позивачу протягом десяти днів усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмір 24 224 грн.
На виконання вимог ухвали суду позивачем 14.10.2025 року були усунуті недоліки позовної заяви, а саме: надано до суду докази сплати судового збору у розмірі 30 280 грн.
Ухвалою суду від 27.10.2025 року прийнято уточнену позовну заяву від 21.10.2025 року до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.
До суду 01.12.2025 року від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", протягом 30 днів з дати прийняття рішення про припинення товариства шляхом поділу, перетворення, або про виділ, а в разі припинення шляхом злиття або приєднання - з дати прийняття рішення про це останнім з товариств, що беруть участь у злитті або приєднанні, товариство, що планує виділ, та кожне товариство, що бере участь у припиненні відповідно, зобов`язане письмово повідомити про це всіх відомих йому (їм) кредиторів. Повідомлення про припинення товариства та строк для заявлення кредиторами своїх вимог оприлюднюються на порталі електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань автоматично у режимі реального часу за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно із ч.4 ст.55 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", виділ або припинення товариства не можуть бути завершені до задоволення вимог, заявлених кредиторами. Як вбачається з акту перевірки та як зазначалось у відзиві на позовну заяву, до перевірки не надано повідомлення ТОВ "АРТІКУС" кредиторів щодо наміру здійснення операції виділу.
В судове засідання, призначене на 14.01.2026 року, з`явилися представник позивача та представник відповідача. Протокольною ухвалою суду від 14.01.2026 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 28.01.2026 року.
У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд у його задоволенні відмовити повністю.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Копія наказу від 10.07.2025 №4464-п "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" вручено керівнику юридичної особи 16.07.2025 року, що підтверджується наявністю на копії даного наказу власноручного підпису керівника юридичною особи.
Копію наказу від 21.07.2025 №4697-п "Про продовження строків проведення документальної позапланової виїзної перевірки" вручено керівнику юридичної особи 22.07.2025 року, що підтверджується наявністю на копії даного наказу власноручного підпису керівника юридичною особи.
Копію наказу від 24.07.2025 №4767-п "Про продовження строків проведення документальної позапланової виїзної перевірки" вручено керівнику юридичної особи 25.07.2025 року, що підтверджується наявністю на копії даного наказу власноручного підпису керівника юридичною особи.
Також, 16.07.2025 керівнику ТОВ "Артікус" вручено: направлення на перевірку №7496 від 16.07.2025, направлення на перевірку №7497 від 16.07.2025, та направлення на перевірку №7498 від 16.07.2025.
В межах перевірки складено акт від 23.07.2025 №2014/04-36-07-07-03/40637849 про надання до документальної позапланової перевірки документів менш ніж за три робочих дні до її завершення.
За результатами перевірки складено акт №3414/04-36-07-07-03/40637849 від 05.08.2025.
Перевіркою встановлено наступні порушення ТОВ "АРТІКУС":
- пункту 1 статті 109 ЦК України, підпунктів 98.1.4 пункту 98.1 статті 98, підпунктів 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, з урахуванням підпункту 14.1.31 п.14.1 ст.14, пункту 44.2 статті 44 ПК України та статті 4 Закону №996-XIV, пунктів 1.2 розділу 1 та 2.1 розділу 2 Положення №88, пункту 5 П(С)БО 11 "Зобов`язання", пункту 5 П(С)БО 15 "Дохід" ТОВ "АРТІКУС" занизило податок на прибуток за 2022 рік на 3 913 871 грн.;
- пункту п.189.1 ст.189, абз."г" п.198.5 ст.198 ПК України, з урахуванням підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 розділу I ПК України, ТОВ "АРТІКУС" занизило ПДВ на загальну суму 4 506 583 грн., у т.ч. грудень 2019 - 36 058,35 грн., грудень 2020 - 39 025,01 грн., грудень 2021 - 30 694,33 грн., жовтень 2022 - 4 348 745 грн., грудень 2022 - 6 127 грн., грудень 2023 - 18 864,25 грн., грудень 2024 - 26 288,61 грн., березень 2025 - 780,07 грн.;
За результатами перевірки, на підставі висновків акту перевірки відповідачем були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення від 12.09.2025 року:
Протоколом загальних зборів учасників ТОВ "АРТІКУС" №02-22/В від 27.10.2022 р. було затверджено передавальний акт відповідно до якого ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК" (новоствореному підприємству) передається частина активів ТОВ "АРТІКУС", а саме товари на суму 21 743 700 грн., у т.ч. готова продукція на суму 949 024,63 грн., грошові кошти в розмірі 16 000 грн. та пасивів, з яких зареєстрований (пайовий) капітал на суму 16 000 грн., а також інші поточні зобов`язання ТОВ "АРТІКУС" на суму 21 759 700 грн.
Так, надаючи правову оцінку висновку податкової перевірки про те, що документальне оформлення реєстраційних дій з реорганізації юридичної особи ТОВ "АРТІКУС" шляхом виділення, на підставі якого було створено нове підприємство ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК" не відповідає документальному оформленню фінансової звітності показників балансу ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК", та не створює реальної картини зміни активу та пасиву товариства в розумінні передачі частини майна платника податків, реорганізується, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.56 ГК України суб`єкт господарювання - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.
За правилами ч.1 ст.109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс (ч.2 ст.109 ЦК України).
Відповідно до частини 3, 4 статті 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.
Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.
Частиною 1 статті 47 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" від 06.02.2018 р. №2275-VIII (далі - Закон №2275-VIII) передбачено, що виділом є створення одного або більше товариств із переданням йому (їм) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення останнього.
Відповідно до п.98.3 ст.98 ПК України реорганізація платника податків шляхом виділення з його складу іншого платника податків або внесення частини майна платника податків до статутного фонду іншого платника податків без ліквідації платника податків, який реорганізується, не тягне за собою розподілу грошових зобов`язань чи податкового боргу між таким платником податків та особами, утвореними у процесі його реорганізації, чи встановлення їх солідарної відповідальності за порушення податкового законодавства, крім випадків, коли за висновками контролюючого органу така реорганізація може призвести до неналежного погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платником податків, який реорганізується. Рішення про застосування солідарної або розподільної відповідальності за порушення податкового законодавства може бути прийняте контролюючим органом у разі, коли майно платника податків, що реорганізується, перебуває у податковій заставі на момент прийняття рішення про таку реорганізацію.
Згідно із п.п.98.1.4 п.98.1 ст.98 ПК України під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання: виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних капіталів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.
Аналіз наведених норм свідчить, що для виділу притаманна характерна ознака реорганізації перехід майна, прав та обов`язків юридичної особи, що реорганізується, до її правонаступника. При цьому обсяг правонаступництва визначається тим майном, правами та обов`язками, які передаються за розподільчим балансом, тобто має місце парцелярне (часткове) правонаступництво.
Отже, виділ є видом реорганізації, який не має наслідком припинення юридичної особи, яка реорганізується, оскільки остання залишається суб`єктом права, однак зі зменшеним обсягом майна, прав та/або обов`язків.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 918/119/21.
Відповідно до Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 р. №73, баланс (звіт про фінансовий стан) - це звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов`язання і власний капітал.
Отже, системний аналіз положень статті 109 ЦК України, Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" свідчить про те, що розподільчий баланс є документом, який затверджується учасниками юридичної особи, та визначає активи і пасиви (частку майна, прав та обов`язків), що передаються даною юридичною особою новій юридичній особі, яка створюється в результаті виділу.
Реорганізація юридичної особи шляхом виділу полягає у перерозподілі активів і зобов`язань, на базі яких і створюється нова юридична особа, за розподільчим балансом, який неможливо визнати цивільно-правовим договором для цілей оподаткування.
Згідно із ч.4 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 р. №755-IV (далі - Закон № 755-IV) у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.
Отже, беручи до уваги фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд робить висновок, що виділ ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК", в розумінні положень ч.4 ст.4 Закону №755-IV є завершеним.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №755-IV, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу позивача відбулась, отже станом на 13.09.2023, виділ є завершеним та діє презумпція достовірності відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, оскільки рішення ТОВ "АРТІКУС" та реєстраційні дії щодо виділу на момент проведення позапланової податкової перевірки та складення акту податкової перевірки не оскаржені та не скасовані будь-ким, а отже є чинними).
В силу п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
У свою чергу, різниці за операціями з передачі за розподільчим балансом основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей при проведенні реорганізації шляхом виділу для коригування фінансового результату до оподаткування положеннями ПК України не передбачено. Такі операції відображаються згідно з правилами бухгалтерського обліку при формуванні фінансового результату до оподаткування.
За змістом приписів п.5 П(С)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що операції з виділу не призводять до зростання власного капіталу, а отже відсутня умова для оподаткування податком на прибуток частини майна, що передається за розподільчим балансом новій юридичній особі, отже сума зменшеної кредиторської заборгованості не включається до складу інших доходів відповідного звітного періоду.
Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Згідно із підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
У силу вимог п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
За правилами п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Разом з тим статтею 196 ПК України визначено операції, що не є об`єктом оподаткування.
Так, положеннями підпункту 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 ПК України не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб.
При здійсненні спільної (сумісної діяльності) передача товарів (робіт, послуг) на окремий баланс платника податку, уповноваженого договором вести облік результатів такої спільної діяльності, вважається постачанням таких товарів (робіт, послуг).
Відповідно до пункту 198.7 ст.198 ПК України сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується шляхом: поділу, виділення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника пропорційно до отриманої частки майна згідно з розподільчим балансом у наступному періоді після підписання розподільчого балансу відповідно до законодавства.
Більш того, що в розумінні положень підпункту 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 ПК України операції з реорганізації шляхом виділення юридичних осіб не є об`єктом оподаткування.
Отже, наведені операції, виходячи із положень підпунктів 14.1.191, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України не є ані постачанням товарів, ані продажем (реалізацією) товарів, відтак такі операції не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
Підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що операції з реорганізації ТОВ "АРТІКУС" шляхом виділу, на підставі якого було створено нове підприємство ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК" не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, що свідчить про помилковість висновків контролюючого органу в цій частині.
Виділ є видом реорганізації, який не має наслідком припинення юридичної особи, яка реорганізується, оскільки остання залишається суб`єктом права, однак зі зменшеним обсягом майна, прав та/або обов`язків. Таку правову позицію сформувала Велика Палата Верховного Суду від 15.11.2023 року у справі № 918/119/21.
Крім того, державна реєстрація ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК", як юридичної особи, не скасовувалась, судом фіктивною не визнавалась, а тому висновки податкового органу про виникнення у позивача обов`язку включення до бази оподаткування суми ТМЦ та нарахування податкових зобов`язань на майно, яке передане іншій особі, є необґрунтованими. Доказів зворотного відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
При прийнятті рішення суд також враховує, що висновки податкового органу ґрунтуються лише на податковій інформації стосовно ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК".
У зв`язку з викладеним такі висновки є неналежними, оскільки правильність нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без урахування даних первинних документів.
У випадку посилання на таку інформацію контролюючий орган має надати докази, зокрема у вигляді винесення відносно таких осіб податкових повідомлень-рішень чи судових рішень, що набрали законної сили, якими встановлено факт порушення податкового законодавства.
Суд також вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що висновки податкового органу стосовно того, що документальне оформлення операції виділення не створює реальної зміни активу і пасиву в розумінні передачі частини майна платника податків, що реорганізується є необґрунтованими та безпідставними і зроблені податковим органом лише на підставі наявної в нього податкової інформації, яка носить лише інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, і в жодному разі не доводить наявності податкових правопорушень ТОВ "АРТІКУС", на які посилається відповідач в акті перевірки.
Суд зауважує, що відповідачем позапланова перевірка на підставі п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України у зв`язку з процедурою реорганізації юридичної особи не проводилась, а відтак, відповідачем при проведенні перевірки обрано не встановлений законодавством України спосіб поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Щодо документального оформлення операції з виділення активів та зобов`язань ТОВ "АРТІКУС" до ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК", що в сукупності характеризують дану операцію як таку, що не створює реальної зміни активу та пасиву ТОВ "АРТІКУС" за відсутності в операції принципу превалювання "сутністю над формою".
Суд зазначає, що позивачем під час проведення перевірки, серед іншого, було надано контролюючому органу наступні документи: протокол загальних зборів учасників ТОВ "АРТІКУС" №01-22/В від 26.08.2022 р.; протокол загальних зборів учасників ТОВ "АРТІКУС" №02-22/В від 27.10.2022 р.; розподільчий баланс складений 27.10.2022 р., затверджений протоколом загальних зборів учасників ТОВ "АРТІКУС" №02-22/В від 27.10.2022 р.; акти приймання-передачі товарів від 31.10.2022 р.
В судовому засіданні представник позивача також зазначив, що докази, а саме що активи в т.ч. готова продукція які були передані ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК", що підтверджується актами приймання-передачі, фактично були переміщені до складу що орендувався ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК" на той час підтверджується наступними документами, а саме: договором оренди (найму) майна №1148/22 від 28.10.2022 року. Копія даного договору була отримана позивачем безпосередньо від ПрАТ "Дніпрометиз", та поруч з яким ТОВ "АРТІКУС" також має відповідний склад на території ПрАТ "Дніпрометиз" та відстань між складами, що орендується ТОВ "АРТІКУС" та орендувались ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК" є незначною. Отже переміщення ТМЦ здійснювалось в т.ч. силами працівників ТОВ "АРТІКУС" та механічними власними навантажувачами. Таким чином, зауваження перевіряючих про відсутність товарно-транспортних накладних є необґрунтованими, як і ті, що у ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК" ніби то був відступній склад для зберігання відповідного ТМЦ.
Разом з тим, чинним законодавством не передбачено будь-які типові документи для оформлення операцій при передачі основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей під час виділу. Документом, який підтверджує факт передачі матеріальних активів, є акт прийому-передачі, який повинен відповідати вимогам первинного документу (ч.1 ст.9 Закону "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV).
Суд зауважує, що перевірка відповідачем проводилась саме ТОВ "АРТІКУС" з питань здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2019 р. по 31.03.2025 р. відповідно до затвердженого переліку питань даної перевірки.
Водночас висновки акту перевірки зводяться до надання оцінки господарській діяльності ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК" на предмет дотримання ним податкового законодавства.
Висновки контролюючого органу в акті перевірки від 05.08.2025 р. №3414/04-36-07-07-03/40637849 зводяться виключно щодо незадовільної господарської діяльності ТОВ "АРТ ІННОВЕЙШН ДРУК", яке з вересня 2023 року є окремою юридичною особою із власними правами та обов`язками за прийнятими зобов`язаннями.
З приводу висновків контролюючого органу про порушення позивачем п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України від 02.12.2010 р. №2755-VI (в редакції чинній на момент порушення, із змінами та доповненнями), п.12 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 р. №1307 (зі змінами та доповненнями), ТОВ "АРТІКУС" не складено та відповідно не зареєстровано протягом граничного строку податкову накладну на ПДВ 4 506 583 грн., суд зазначає наступне.
Так, згідно із п.п."а-б" п.185.1 ст.185 розділу V ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Постачанням товарів визнається будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 розділу 1 ПК України).
Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 розділу І ПК України визначено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Крім того, відповідно до підпункту 196.1.7 статті 196 розділу V ПК України операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб не є об`єктом оподаткування ПДВ.
Підпунктом "а" пункту 198.5 статті 198 розділу V ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 розділу V ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ПН) в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 розділу V ПК України (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 5 розділу V ПК України) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України.
Пунктом 199.1 статті 199 розділу V ПК України визначено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 розділу V ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в ЄРПН на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.
Разом з тим, правила статті 199 розділу V ПК України не застосовуються, зокрема, у разі проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 розділу V ПК України (пункт 199.6 статті 199 розділу V ПК України).
Таким чином, платник ПДВ, який реорганізується, зокрема шляхом виділу, при передачі частини майна за розподільчим балансом до іншої юридичної особи не здійснює нарахування податкових зобов`язань виходячи з вартості товарів/послуг, необоротних активів, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, які не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такого платника податку.
Отже, платник ПДВ, що реорганізується шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділу відповідно до закону, не здійснює ні нарахування податкових зобов`язань на товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту і які не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такого платника податку, ні зменшення податкового кредиту по операціях з їх придбання.
В судовому засіданні представник позивач також наголошував, що вказаний висновок, в свою чергу, також здійснений Державною податковою службою України у індивідуальній податковій консультації від 04.11.2020 р. №4547/ІПК/99-00-07-08-01-06.
На підставі викладеного суд робить висновок, що відповідачем неправомірно донараховано позивачеві податкове зобов`язання з ПДВ в сумі 4 506 583 грн.
Тобто, відповідно до акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки №3414/04-36-07-07-03/40637849 від 05.08.2025 року, на сторінці 21 контролюючий орган дійшов висновку про не нарахування ТОВ "АРТІКУС" податкових зобов`язань з ПДВ на вартість сировини, яка начебто не була використана в господарській діяльності підприємства, а штучно списана у виробництво на загальну суму 157 837,54 грн.
Так, відповідачем, здійснено порівняння кількості списаної сировини "плівка БОПП" (разом з білою стрічкою) з рахунку 201 "матеріали" до рахунку 23 "виробництво", лише з виходом готової продукції "файл" в асортименті, та не враховано списання БОПП плівки, яка використовується для виробництва паперових блочків для нотаток.
Тобто, в списанні на витрати по рахунку 23 "виробництво" враховується вся вага списаної БОПП плівки, а вага вказана у акті перевірки БОПП плівки (разом з білою стрічкою), враховує тільки в калькуляції по виробництву файлів без врахування калькуляцій по номенклатурній групі "блочкі для нотаток".
До суду зі сторони позивача буди надання письмові пояснення та долучені відповідні первинні документи згідно із яких вбачається, що різниця за 6 років і І кв. 2025 року (з 2019 року по І кв. 2025 року) складає 172,97 кг і дорівнює приблизно 0,2% від загальної кількості БОПП плівки, списаної з 201 рах. на 23 рах. за цей самий період.
В силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява є такою, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 30 280 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією №3092 від 30.10.2024 року.
Разом з тим, враховуючи, що позовну заяву позивачем до суду подано через систему "Електронний суд", то в силу положень ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" позивач мав сплатити 24 224 грн. судового збору.
Відтак, відповідно до положень ч.1 ст.139 КАС України, сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду підлягає поверненню позивачу у розмірі 24 224 грн.
При цьому надмірно сплачений судовий збір у розмірі 6 056 грн., згідно із положеннями пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню за клопотанням позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст складений 09.02.2026 року.

Суддя К.С. Кучма