Справа № 520/21600/25
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2026-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

13 лютого 2026 року №520/21600/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Волинської обласної військової адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Волинської обласної військової адміністрації, в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії Волинської обласної військової адміністрації, які полягають у не дотриманні вимог ч.2 ст.14 ЗУ "Про звернення громадян" при розгляді звернення (пропозицією-зауваженням) ОСОБА_1 №УМ-18818933 від 11.05.2025;

2) зобов`язати Волинську обласну військову адміністрацію повторно розглянути звернення (пропозицією-зауваженням) ОСОБА_1 №УМ-18818933 від 11.05.2025 відповідно до ч.2 ст.14 ЗУ "Про звернення громадян".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що через урядовий сайт звернувся до Волинської обласної військової адміністрації із зверненням (пропозицією - зауваженням) №УМ-18818933. Відповідачем надана відповідь за звернення за підписом керівника апарату обласної військової адміністрації. Позивач вважає, що його звернення розглянуто з порушенням Закону України "Про звернення громадян", оскільки, звернення осіб з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни підлягає розгляду першим керівником органу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Представник відповідача надіслав через ЄСІТС "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог, стверджуючи що звернення позивача розглянуто у встановлені законом строки та з дотриманням вимог Закону України "Про звернення громадян", а з урахуванням положень Законів України "Про місцеві державні адміністрації" та "Про державну службу" саме керівник апарату обласної державної адміністрації, як керівник державної служби в місцевій державній адміністрації, є уповноваженою посадовою особою на організацію розгляду та надання відповіді на такі звернення, у зв`язку з чим дії відповідача є правомірними, а підстави для задоволення позову відсутні.

Представник позивача надіслав суду відповідь на відзив, в якому вказав на помилковість доводів представника відповідача, наполягав на протиправності дій відповідача та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , є особою зі спеціальним правовим статусом особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 27.01.2015 Київським управлінням праці та соціального захисту населення в м.Харків.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач через офіційний вебсайт Державної установи "Урядовий контактний центр" (урядова "гаряча лінія") подав до Волинської обласної військової адміністрації електронне звернення, в якому висловив пропозицію про скорочення штату Волинської обласної військової адміністрації на 10 відсотків з метою стабілізації економічної ситуації в державі та раціонального використання бюджетних коштів. Також в тексті звернення згадано про наявність у позивача спеціального правового статусу особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни.

Вказане звернення зареєстроване за вхідним №УМ-18818933 від 11.05.2025.

Листом від 29.05.2025 № 4064/95/2-25 за підписом керівника апарату Волинської обласної державної (військової) адміністрації Тетяни Олексюк, позивачу надано відповідь на звернення, в якій повідомлено, що гранична чисельність працівників обласних та районних державних адміністрацій визначається постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року №91 "Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій". У разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про скорочення штату працівників обласної державної адміністрації, таке рішення буде виконано відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з ст.ст.1, 4, 8 Закону України від 09.04.1999р. №586-ХIV "Про місцеві державні адміністрації" та Указом Президента України від 24.02.2022р. №68/2022 Волинська обласна державна адміністрація та Волинська військова державна адміністрація є одним і тим же суб`єктом права із статусом юридичної особи публічного права, котрий очолюється Головою Волинської обласної державної адміністрації (Волинської військової державної адміністрації).

Доказів розгляду звернення Головою Волинської обласної державної адміністрації (Волинської військової державної адміністрації) матеріали справи не містять.

Вважаючи такі дії відповідача з приводу нерозгляду звернення першими керівниками Волинської обласної військової адміністрації протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств (ч.1 ст.10; Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду (ч.2 ст.10).

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу практичної реалізації права особи на отримання інформації унаслідок звернення до учасників суспільних відносин унормовані, насамперед, приписами ст.40 Конституції України, згідно з якою усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, а також додатково деталізовані приписами Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі за текстом - Закон №393/96-ВР), Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992р. №2657-ХІI (далі за текстом - Закон №2657-ХІІ), Закону України від 13.01.2011р. №2939-VІ "Про доступ до публічної інформації" (далі за текстом - Закон №2939-VI).

При цьому, приписи перелічених вище законів одночасно регламентують і суспільні відносини з обігу інформації.

Окрім того, відносини з обігу інформації унормовані також і приписами ст.32 Конституції України, де указано, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, а також приписами низки інших актів законодавства, зокрема, Закону України від 01.06.2010 №2297-VI "Про захист персональних даних" (далі за текстом - Закон №2297-VI), Закону України від 14.10.2014 №1700-VII "Про запобігання корупції" (далі за текстом - Закон №1700-VIІ).

Суд зазначає, що згідно з абз.1 ст.1 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За наведеними у ст.3 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" визначеннями під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

За правилами ст.5 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Відповідно до ст.7 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Випадки, коли звернення громадянина не підлягає розгляду суб`єктом владних повноважень із наданням письмової відповіді окреслені законодавцем у приписах ст.8 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян".

В силу спеціального застереження ст.12 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Отже, законодавцем у ст.12 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" прямо окреслені певні (але не вичерпні випадки існування окремих звернень зацікавлених осіб), котрі підлягають розгляду у порядку та за правилами спеціальних актів права, а не Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян".

Порядок розгляду і вирішення звернень у формі пропозицій (зауважень) визначений ст.ст.14, 18, 19, 20 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян", порядок розгляду і вирішення звернень у формі заяв (клопотань) визначений ст.ст.15, 18, 19, 20 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян", порядок розгляду і вирішення звернень у формі скарг визначений ст.ст.16, 18, 19, 20 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян".

Суд вважає, що приписи ст.ст.19 і 20 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" знаходяться у кореспонденції з положеннями ст.3 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян", а тому подання учасником суспільних відносин до суб`єкта владних повноважень письмового документа, котрий за предметом ініційованих питань не підпадає під визначення пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги, не призводить до виникнення у суб`єкта владних повноважень обов`язку з приводу розгляду, вирішення і надання відповіді по суті такого письмового документа.

Так, згідно з ч.1 ст.14 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України від 02.10.1996р. №393/96-ВР "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

У силу спеціального застереження ст.ст.14-16 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто надається відповідь на пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Натомість, згідно з ч.3 ст.15 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Суд зазначає, що положення частини третьої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" узгоджуються з частиною третьою статті 7 цього ж Закону, відповідно до якої якщо питання, порушені у зверненні, не належать до повноважень органу чи посадової особи, таке звернення має бути протягом п`яти днів направлене за належністю до відповідного органу або посадової особи, про що обов`язково повідомляється заявнику. Якщо ж у зверненні відсутні необхідні дані для прийняття обґрунтованого рішення, воно у той самий строк повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Тож, з положень ч.3 ст.7, ч.3 ст.15, ч.4 ст.22 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" слідує, що відповідь на звернення громадянина має бути надана органом чи посадовою особою, до компетенції та повноважень яких віднесено вирішення порушених зацікавленою особою питань.

Як зазначено у ст.20 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Згідно з ст.19 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Суд повторно зазначає, що під час здійснення відповідачем своїх повноважень як суб`єкта владних повноважень він зобов`язаний діяти відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України, тобто лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тлумачення змісту ч.2 ст.19 Конституції України міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.12.2023р. у справі №160/7116/19, де вказано, що:

"52. Судова палата наголошує на тому, що одним із конституційних принципів, на якому повинна базуватися діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, є принцип, відповідно до якого ці органи, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

53. Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

54. Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.".

Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що у силу спеціального застереження ч.2 ст.14 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто і матеріали справи не містять доказів наявності обставин, які б об`єктивно перешкоджали виконанню відповідачем зазначеної вимоги закону.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Стосовно заяви представника позивача про призначення судового засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу суд зазначає, що відповідно до частин 3-4 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Станом на час ухвалення судового рішення заявником не подано жодних доказів, що підтверджують фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу або їх розмір, а також не наведено обставин, які б свідчили про наявність об`єктивної необхідності у призначенні окремого судового засідання для вирішення питання про судові витрати.

Оскільки справа розглянута в порядку статті 262 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику учасників справи, саме ця норма є спеціальною щодо порядку розгляду справи та виключає необхідність призначення окремого судового засідання для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для призначення судового засідання з метою вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу відсутні.

Разом із тим суд роз`яснює, що відповідно до ч.7 ст.139 КАС України заявник має право протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по суті позову подати докази, що підтверджують фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір, після чого суд вирішить питання про відшкодування таких витрат у порядку, передбаченому законодавством.

Витрати зі сплати судового збору не підлягають розподілу, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Волинської обласної військової адміністрації (майдан Київський, буд.9, м.Луцьк, 43027, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Волинської обласної військової адміністрації, які полягають у не дотриманні вимог частини 2 статті 14 ЗУ "Про звернення громадян" при розгляді звернення (пропозицією-зауваженням) ОСОБА_1 №УМ-18818933 від 11.05.2025.

Зобов`язати Волинську обласну військову адміністрацію повторно розглянути звернення (пропозицією-зауваженням) ОСОБА_1 №УМ-18818933 від 11.05.2025 відповідно до ч.2 ст.14 ЗУ "Про звернення громадян".

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 13 лютого 2026 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО