Справа № 640/10440/19
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. ПолтаваСправа № 640/10440/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молодецького Р.І., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернулася до суду із позовною заявою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі відповідач, ВССУ), в якій просить:

- визнати протиправними дії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які полягають у нарахуванні та виплаті суддівської винагороди ОСОБА_2 починаючи з 04 грудня 2018 року із застосуванням посадового оклада у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року;

- зобов`язати Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ провести перерахунок та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 починаючи з 04 грудня 2018 року із застосуванням посадового оклада у розмірі 15 мінімальних заробітних плат з урахуванням раніше виплачених сум.

Наявність обставин, які свідчать про порушення відповідачем прав позивача, ОСОБА_1 пов`язує з фактом протиправності дій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо проведення нарахування та виплати їй суддівської винагороди після набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 розрахованої в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня відповідного календарного року, оскільки на думку позивача, винагорода судді повинна розраховуватися на основі мінімальних заробітних плат. Отже позивач вважає що ВССУ допущено протиправні дії по нарахуванню та виплаті суддівської винагороди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, в якій зобов`язано позивача усунути недоліки шляхом подання заяви про поновлення процесуального строку звернення до суду та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

31.07.2019 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки вважає, що у спірних правовідносинах варто керуватися положеннями Закону від 06 грудня 206 року № 1774-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого регламентовано, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

12.08.2019 представник позивача, не погодившись із відзивом, надав Окружному адміністративному суду міста Києва відповідь на відзив, в яких зазначив. Що вважає помилковими твердження відповідача про те, що норми Закону України № 1774 впливають лише на числове вираження розміру суддівської винагороди і безпосередньо не стосуються її визначення, позаяк ними врегульовано виключно порядок застосування мінімальної заробітної плати при обрахунку суддівської винагороди. Зазначає, що частиною 3 статті 133 Закону України № 2453 закріплено, що посадовий оклад судді встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом. Прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, є іншою розрахунковою величиною, а тому її застосування є зміною встановленого Законом України № 2453 розміру посадового окладу судді. Отже вважає, що позов підлягає задоволенню.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 3863-IX від 16.07.2024) постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва, утворити Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; територіальна юрисдикція Київського міського окружного адміністративного суду поширюється на місто Київ.

Частиною третьою статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано, що у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом (15.12.2022) Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" (далі - Закон) розроблено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затверджений Наказом Державної судової адміністрації України 16.09.2024 № 399, який визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України .

Пунктами 4-5 зазначеного Порядку передбачено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком.

За правилами пункту 10 цього Порядку розподіл судових справ, які не розглянуті ОАСК та передані до КОАС, але не розподілені між суддями, передаються на розгляд та вирішення судам (крім судових справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України) шляхом їх автоматичного розподілу між цими судами з урахуванням навантаження за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ.

Справа № 640/10440/19 надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду м. Києва для розгляду 13.03.2025, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі та за результатами автоматизованого розподілу справи між суддями передана до провадження судді Молодецького Р.І.

За правилами частини третьої статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

18.03.2025 Полтавським окружним адміністративним судом постановлена ухвала адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії прийняти до провадження. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання 17 квітня 2025 року в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду.

14.05.2025 відповідачем у справі подані через систему "Електронний суд" додаткові пояснення у справі, в яких він просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

25.06.2025 Полтавським окружним адміністративним судом постановлена ухвала закрити підготовче провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії. Призначено справу № 640/10440/19 до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду. Встановлено наступний порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів під час розгляду справи по суті: дослідження письмових доказів.

У судове засідання 20.08.2025 року позивач та відповідач не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на викладене вище, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Наказом від 11.07.2011 № 826-к ОСОБА_1 обрану суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безстроково, зараховано до штату цього суду з 11.07.2011 року.

Наказом від 11.12.2018 № 269-к затверджений та введений в дію з 04.12.2018 штатний розпис складу ВССУ пунктом 2 якого передбачено здійснювати відповідні нарахування і виплати суддівської винагороди суддям ВССУ згідно зі штатним розписом з 04.12.2018.

Згідно введеного в дію з 04.12.2018 штатного розпису посадовий оклад судді судової палати у цивільних та у кримінальних справах склав 31716,00 грн.

Наказом від 31.01.2019 № 12-к затверджений та введений в дію з 01.01.2019 штатний розпис складу ВССУ пунктом 2 якого передбачено здійснювати відповідні нарахування і виплати суддівської винагороди суддям ВССУ згідно зі штатним розписом.

Згідно введеного в дію з 01.01.2019 штатного розпису посадовий оклад судді судової палати у цивільних та у кримінальних справах склав 34578,00 грн.

Відповідно до відомостей Довідки ВССУ від 03.06.2019 № 267 посадовий оклад ОСОБА_1 визначено в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року з коефіцієнтом 1,2 відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» із врахуванням Рішення Конституційного Суду Укораїни від 04.12.2018 р. № 11-р/2018 та згідно до положень абзацу другого пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 15.05.2018 р. № 2415-VІІІ»).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.01.2024 № 231/0/15-24 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Не погодившись із розрахунком суддівської винагороди після набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, а не на основі мінімальних заробітних плат, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно зі статтею 130 Конституції України Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини першої, другої статті 135 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частина третя цієї ж статті встановлює базові розміри посадового окладу суддів судів різних інстанцій, розрахунковою величиною яких є прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 22 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII (положення якого діяли на час існування спірних правовідносин до моменту виключення цього пункту Законом України від 16 жовтня 2019 року №193-IX) було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом № 1402-VIII), мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, №№41-45, сторінка 529; 2015 рік, №№18-20, сторінка 132 із наступними змінами).

Пункт 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, №№41-45, сторінка 529; 2015 рік, №№18-20, сторінка 132 із наступними змінами).

Згідно з частиною першою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (в редакції Закону «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частинами третьою та четвертою цієї ж статті передбачено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом: 1) судді апеляційного суду - 1,1; 2) судді вищого спеціалізованого суду - 1,2; 3) судді Верховного Суду України, судді Конституційного Суду України - 1,3.

04 грудня 2018 року Конституційний Суд України прийняв рішення №11-р/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення належить застосовувати у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

06 грудня 2016 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), що набрав чинності 1 січня 2017 року.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Згідно з пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Предметом спору в даній справі є розрахунок суддівської винагороди після набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018.

Вказаним рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини третьої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII). Частина третя статті 133 вказаного Закону, до визнання її неконституційною, встановлювала розмір посадового окладу судді місцевого суду - 10 мінімальних заробітних плат. Ця норма застосовувалася для визначення розміру посадового окладу тих суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, як це було передбачено положеннями пункту 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII.

Визнаючи неконституційним положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року Конституційний Суд України зауважив, що законодавець неодноразово вносив зміни до вказаного закону щодо розміру посадового окладу, в результаті яких оклад судді місцевого суду було зменшено з 15 до 10 мінімальних заробітних плат. Такі зміни суд визнав посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

У рішенні від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 Конституційний Суд України вказав на звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів через зменшення гарантованого розміру винагороди судді у спеціальному законі, тобто у зв`язку зі зміною абсолютної величини такої винагороди.

Натомість Законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності 1 січня 2017 року, змінено підхід до визначення розмірів посадових окладів і заробітної плати працівників, а також інших виплат (наприклад, для розрахунку розміру плати за надання адміністративних послуг, у колективних договорах та угодах усіх рівнів). Тобто цим Законом запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум.

Отже, з прийняттям Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина.

Суд зауважує, що рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018, на яке посилається позивач, не вирішувалось питання розрахункової величини, яку належить застосовувати при розрахунку посадового окладу суддів, а тому правові висновки, які містяться в цьому рішенні, не впливають на конституційність норм Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, зокрема пункту 3 його Прикінцевих та перехідних положень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 520/11431/18, від 9 серпня 2019 року у справі №826/9404/17, від 18 березня 2020 року у справі № 826/5518/17 та від 11 березня 2020 року у зразковій справі №200/9195/19-а.

Отже, враховуючи викладене, суд відхиляє доводи позивача про те, що з набранням законної сили рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 винагорода судді повинна розраховуватися на основі мінімальних заробітних плат, і погоджується з доводами відповідача про необхідність застосування у такому випадку як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року.

За наведеного законодавчого регулювання та з огляду на встановлені судом під час розгляду справи обставини, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розрахунку суддівської винагороди позивача після набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Відтак у його задоволенні слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (пр-кт Повітрофлотський, буд. 28, м. Київ, 03049, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р.І. Молодецький