Справа № 161/816/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 161/816/25 пров. № А/857/3286/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Юник А.А.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Парфенюк А.С.;

від відповідачів - Літвак О.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 11.12.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Ковтуненко В.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 50 хв. 11.12.2025р., м.Луцьк Волинської обл.; дата складання повного рішення суду І інстанції: 22.12.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

10.01.2025р. (згідно з відомостями ярлика на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати постанову серії БАД № 755340 від 01.01.2025р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а справу закрити (а.с.1-2).

Позовні вимоги обґрунтовує відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки здійснила вимушену зупинку транспортного засобу на відстані більше 10 м від пішохідного переходу. Також відповідач провів розгляд справи за її відсутності, незважаючи на заявлене клопотання від 31.12.2024р. про перенесення розгляду справи через хворобу малолітньої дитини.

Згідно ухвали суду від 04.02.2025р. відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.12).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 11.12.2025р. заявлений позов задоволено; постанову поліцейського взводу № 2 роти № 2 УПП у Волинській обл. Департаменту патрульної поліції Оксентюка С.В. серії БАД № 755340 від 01.01.2025р. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 680 грн., визнано протиправною та скасовано; справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрито; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп. (а.с.93-95).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Департамент патрульної поліції /ДПП/, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.98-101, 107-109).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що факт вчинення позивачем правопорушення доведений матеріалами справи. Під час розгляду справи на місці події позивач заявила клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено. Розгляд справи був призначений о 07 год. 30 хв. на 01.01.2025р., однак позивач не з`явилася. Повторне клопотання про відкладення розгляду справи до відповідача не поступило, а звернення позивача до Луцького РУП ГУ НП у Волинській обл. таким не вважається.

За таких обставин відповідач правомірно розглянув справу без участі позивача та виніс спірну постанову серії БАД № 755340 від 01.01.2025р.

Оцінка суду щодо призначення розгляду справи на святковий неробочий час суперечить вимогам ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.24 Закону України «Про Національну поліцію» і КЗпП України.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачів на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.01.2025р. поліцейський взводу № 2 роти № 2 УПП у Волинській обл. ДПП Оксентюк С.В. виніс постанову серії БАД № 755340 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої о 10 год. 30 хв. 09.12.2024р. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснила по вул.Шевченка, 3 в м.Луцьку зупинку транспортного засобу ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушила правила зупинки згідно вимог пп.«г» п.15.9 Правил дорожнього руху /ПДР/.

На підставі наведеного, відповідач визнав позивача винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, і наклав на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Факт порушення підтверджується відеозаписом з місця події, здійсненим за допомогою технічного пристрою нагрудної відеокамери поліцейського № 475488, повідомленням про запрошення до підрозділу поліції (а.с.3).

Водночас, під час судового розгляду справи відповідач долучив до матеріалів справи лише відеозапис з стаціонарного відеореєстратора службового автомобіля УПП у Волинській області ДПП (а.с.21).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що із змісту відеозапису з стаціонарного відеореєстратора службового автомобіля УПП у Волинській області ДПП слідує, що керований позивачем транспортний засіб здійснив тривалу зупинку, не пов`язану з маневром повороту, розвороту або виїзду з прилеглої території або другорядної дороги. Транспортний засіб візуально спостерігається як такий, що здійснив зупинку з моменту виїзду службового автомобіля УПП у Волинській обл. ДПП з вулиці Франка, його руху по перехрестю, де організований кільцевий рух, та в подальшому по вулиці Шевченка в місті Луцьку.

Таким чином, сам факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, є абсолютно доведеним, всупереч твердженням позивача та її представника.

Водночас, розгляд справи про адміністративне правопорушення, здійснений поліцейським взводу № 2 роти № 2 УПП у Волинській обл. ДПП Оксентюком С.В. 01.01.2025р. за умови наявного та нерозглянутого клопотання ОСОБА_1 , як особи, яка притягається до відповідальності, що є грубим порушенням процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності та слугує самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

З цих мотивів суд дійшов висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову.

Разом тим, правильно по суті вирішивши справу, суд неправильно застосував норми матеріального права, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

пішохідний перехід - ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

В силу вимог пп.«г» п.15.9 ПДР зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно ч.3 ст.122 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За висновками суду факт здійснення позивачем о 10 год. 30 хв. 09.12.2024р. на вул.Шевченка, 3 в м.Луцьку зупинки транспортного засобу ближче 10 м до пішохідного переходу, стверджується сукупністю зібраних по справі доказів.

Зокрема, наведена обставина зафіксована відеозаписом з стаціонарного відеореєстратора службового автомобіля УПП у Волинській області ДПП.

Водночас, такий доказ не згадується в спірній постанові відповідача.

Також зміст вказаного відеозапису не дає можливості встановити номер автомобіля, який зафіксований на ньому, його водія, процедуру розгляду справи тощо. Отже, такий доказ не фіксує обставин вчинення саме позивачем інкримінованого правопорушення.

Як вже було зазначено, спірна постанова містить посилання на такий доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення як відеозапис з нагрудної камери поліцейського, однак такий під час судового розгляду не був представлений.

Згідно пояснень представника відповідачів в суді апеляційної інстанції можливості надати такий відеозапису немає, оскільки закінчився строк його зберігання.

Відповідно до приписів КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.222 - органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

ст.251 - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ст.258 - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) (ч.2).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч.4).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Згідно п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Посилання на жоден із цих доказів (окрім відеоматеріалів), які передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові є відсутніми.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті в Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р. (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).

Зокрема, згідно п.3 розділу ІІ цієї Інструкції якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався попри те, що позивач заперечувала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Будь-яких інших доказів вчинення розглядуваного правопорушення відповідачем в суді не представлено.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП; складену інспектором патрульної поліції постанову за наведених обставин не можна вважати належним і допустимим доказом по справі.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За таких умов відповідачі не надали доказів фіксації обставин правопорушення, при цьому обмежилися лише вказівкою в спірній постанові про наявність відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського.

Викладені доводи мають визначальне значення для вирішення спору, через що решта мотивів та аргументів сторін не розцінюються як такі, що спричиняють принциповий вплив на висновки апеляційного суду.

Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В аспекті наведеного, доводи суду першої інстанції щодо представлення відповідачем доказів вчинення правопорушення є помилковими.

Стосовно решти висновків суду колегія суддів погоджується з ними, оскільки призначення розгляду справи на 07 год. 30 хв. 01.01.2025р. поза розумним сумнівом створювало труднощі для явки позивача.

Також колегія суддів розцінює поведінку позивача щодо намагання клопотати перед органом Національної поліції про перенесення розгляду справи (дзвінок до Луцького РУП ГУ НП у Волинській обл.) як добросовісну, остання не свідчить про бажання позивача з формальних причин та мотивів затягнути або уникнути розгляду справи чи адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, а спрямована на забезпечення повного і всебічного розгляду справи відповідачем.

За таких умов інспектор патрульної поліції помилково виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 755340 від 01.01.2025р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 680 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла до переконливого висновку про протиправність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за недотримання вимог пп.«г» п.15.9 ПДР.

Звідси, заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів (через відсутність події та складу правопорушення в діях позивача).

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Наведені вимоги в розглядуваному випадку судом дотримані, оскільки останнім прийнято рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ДПП є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, через що оскаржуване рішення суду слід в цій частині змінити, вказавши дійсні мотиви задоволення позову.

При цьому, така зміна судового рішення не впливає на правильність рішення суду першої інстанції про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ДПП.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026р. в частині зупинення дії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 11.12.2025р. в адміністративній справі № 161/816/25 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.125-127).

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.272, 286, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 11.12.2025р. в адміністративній справі № 161/816/25 змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог, виклавши їх в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Департамент патрульної поліції.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026р. в частині зупинення дії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 11.12.2025р. в адміністративній справі № 161/816/25 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 12.02.2026р.