Справа № 675/12/26
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2026-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/12/26
Провадження № 2-а/675/9/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2026 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Беліци М.О., учасників справи:

представника позивача: Кучерука Т.М.,

представника відповідача: Файчука О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Ізяслав Хмельницької області в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області (по тексту рішення ГУНП у Хмельницькій області, відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6454503 від 03.01.2026 та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовані наступними обставинами.

Так, позивач вказує, що 03.01.2026 перебуваючи м. Славута, його транспортний засіб було зупинено на дорозі екіпажом патрульної поліції та пред`явлено обвинувачення в порушені пп. «в» п. 8.4. ПДР України, тобто не виконання вимоги дорожнього знаку 3.23 (поворот ліворуч заборонено).

При цьому, за його покликанням, поліцейським цього ж дня було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення, та за її результатами прийнято постанову від 03.01.2026 серія ЕНА№ 6454503 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З даною постановою, ОСОБА_1 не згодний, вважає її такою, що суперечить нормам діючого законодавства.

На переконання позивача, поліцейським не було йому надано жодних доказів, що підтверджували його провину. Вказує на відсутність у спірній постанові посилань на докази.

Звертає увагу, що будь-яких доказів, окрім постанови від 03.01.2026 року щодо того, що він порушив вимоги дорожнього знака 3.23, та які б спростовували твердження, що він ці правила не порушував, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - кінозйомки, відеозапису, тощо відповідач не надав.

Отже, позивач, вважає, що з огляду на відсутність доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, його дії належним чином не зафіксовано відповідною уповноваженою особою, а тому оскаржувана постанова необгрунтована та така, що не відповідає нормам КУпАП та Конституції України, підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю.

20.01.2026 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, який судом у відповідності до вимог процесуального закону, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.

У своєму відзиві представник відповідача просить в задоволенні вказаного позову відмовити повністю з огляду на його необгрунтованість та безпідставність.

Як вважає представник відповідача необхідно звернути увагу, що оскаржувана у справі постанова прийнята з дотриманням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України «Про Національну поліцію».

Так, вказує, що 03.01.2026 близько 12 год. 33 хв. водій - відповідач керуючи автомобілем SKODA KODIAQ н.з. НОМЕР_1 , у м. Славута, вул. Ярослава Мудрого, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.23 (поворот ліворуч заборонено), чим порушив пп. «в» п. 8.4. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Просить врахувати, що частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі, за порушення вимог дорожніх знаків.

Пунктом 8.1 Правил визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.п. «в» п. 8.4 Правил, дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки, які запроваджують заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Отже, для притягнення позивача до відповідальності необхідно встановити, що він порушив вимоги дорожнього знаку. Так, на відеореєстратор, встановлений на службовому автомобілі, зафіксовано, як автомобіль SKODA KODIAQ н.з. НОМЕР_1 здійснює поворот ліворуч, і продовжує рух, та вже після того як працівники поліції здійснили заходи, щодо зупинки вищевказаного транспортного засобу за допомогою проблискових маячків, то ОСОБА_1 здійснив зупинку автомобіля ближче правого краю проїжджої частини.

У судовому засіданні 13.02.2026 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги на підставах, зазначених у позовній заяві. Крім цього, вказував на відсутність будь-яких доказів, які б вказували на порушень правил ПДР позивачем. Звертав увагу, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було порушено право на захист ОСОБА_1 , а надані відеозаписи мають ознаки фальсифікації, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Представник відповідача у судовому засіданні вказував на повну безпідставність позовних вимог позивача з урахуванням обставин, викладених у поданому суду відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Крім цього, додатково пояснив, що накладаючи на позивача адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП мало місце порушення останнім вимог п.п. «в» п 8.4 Правил дорожнього руху, що і випливає з суті оскаржуваної у справі постанови і не може трактуватися як будь-яке інше правопорушення, яке не ставилося у вину позивача.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, наявні докази у справі дозволяють встановити фактичні обставини справи та правомірність і законність як оскаржуваної постанови, так і дій поліцейського.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних підстав.

Як судом встановлено, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6454503 від 03.01.2026, складеної поліцейським ВП №1 (Славута) Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області сержантом поліції Цілінським М.С. позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, застосовано до нього стягнення в виді штрафу в сумі 340, 00 грн.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач ОСОБА_1 03.01.2026 о 12 год. 33 хв. в м. Славута по вулиці Ярослава Мудрого (Газети Правда) керуючи транспортним засобом автомобілем SKODA KODIAQ н.з. НОМЕР_1 не виконав вимоги дорожнього знаку 3.23 (поворот ліворуч заборонено), чим порушив п.п. «в» п. 8.4 Правил дорожнього руху - порушення вимог заборонних знаків та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд враховує, що оскаржувана постанова містить відомості, що до неї додається відео з нагрудного відеореєстратора.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Згідно з пунктом 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Разом з цим суд акцентує увагу, що пунктом 8.1 ПДР визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.п. «в» п. 8.4 Правил, дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки, які запроваджують заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі, за порушення вимог дорожніх знаків.

Отже, для притягнення позивача до відповідальності необхідно встановити, що він порушив вимоги дорожнього знаку.

Крім цього, суд вказує, що предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають істотне значення для справи, чи є обставини, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність, які наслідки настали внаслідок правопорушення, з`ясувати дані про особу правопорушника.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до частини першої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач надав належні та допустимі докази щодо підтвердження порушення позивачем п.п. «в» п. 8.4. Правил дорожнього руху, а саме його руху на заборонний знак, як власне, і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, на відеозаписах з відеореєстратора, встановленого на службовому автомобілі поліції та нагрудній камері поліцейського зафіксовано та чітко видно, що автомобіль SKODA KODIAQ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача не виконав вимоги дорожнього знака 3.23 (поворот ліворуч заборонено) та здійснює поворот ліворуч, і продовжує рух до моменту зупинки транспортного засобу на вимогу поліції за допомогою проблискових маячків.

У частині доводів представника позивача щодо можливої фабрикації та фальсифікації відеозаписів наданих суду з відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського, то на думку суду, вказані відеозаписи не викликають сумнівів в тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце в конкретний час, дату та місці, за участі сторін в справі. Такі докази відображені в оскарженій постанові та надавалися для ознайомлення водію у ході розгляду справи про його притягнення до адміністративної відповідальності.

Варто зазначити, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, що у даному випадку дотримано.

Покликання представника позивача на порушення права водія на захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення також не заслуговують на увагу.

Так, судом враховано, що з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що після зупинки позивачу було повідомлено суть правопорушення з приводу якого його було зупинено, роз`яснено право на отримання правової допомоги.

Під час спілкування з працівниками поліції позивачу була надана можливість для ознайомлення з відеозаписом з відеореєстратора, запропоновано надати пояснення, чим власне водій і скористався, про що свідчить його письмове пояснення.

Також позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на необхідність отримання допомоги адвоката. Однак, поліцейським було повідомлено позивачу, що розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП проводиться на місці вчинення правопорушення. Було запропоновано скористатися професійною правничою допомогою на місці зупинки транспортного засобу або ж в режимі телефонного зв`язку.

Твердження представника позивача про порушення поліцейським процедури притягнення до адміністративної відповідальності, що виразилось у його відмові про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення конкретного адвоката, суд вважає безпідставними, оскільки, чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою Національної поліції справ про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, частиною першою статті 122 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання поліцейським таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як подати клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із залученням захисника тощо.

Більше того, в ході судового розгляду встановлено, що поліцейським вжито необхідних та достатніх заходів щодо реалізації позивачем права скористатися правовою допомогою.

Також суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов`язкової участі захисника та залучення захисника при розгляді справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

У будь-якому випадку, необхідно врахувати і те, що реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується і під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді.

Зазначені висновки були зроблені Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 у справі №487/2179/17, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню в даній справі.

Таким чином, суд доходить до висновку, що поліцейський не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Отже, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

Покликання представника позивача, що поліцейський в ході розмови з позивачем вказав на порушення іншого пункту ПДР, який не вказано в постанові, не заслуговують на увагу, оскільки, сама постанова містить вірний пункт ПДР, таке висловлювання є фактично обмовкою, і аж ніяк не змінює суті правопорушення та фактичних обставин справи, і, об`єктивно, не може трактуватися по-іншому, аніж це зазначено в оскаржуваній постанові.

На переконання суду, доводи позивача та його представника щодо неналежної фіксації дій водія відповідною уповноваженою особою, як і, власне, щодо відсутності будь-яких доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не відповідають обставинам справи.

Вказані доводи позивача та його представника спростовуються, крім відеозаписів з відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського і письмовими поясненнями самого позивача від 03.01.2026, наданими поліцейському по факту вчинення порушення ПДР, де з поміж іншого, водій зазначає про наявність другої групи інвалідності, а відтак права проїзду під даний знак.

Очевидним є і той факт, що на перехресті, по якому здійснював рух позивач, знаходиться дорожній знак 3.23 «Поворот ліворуч заборонено», що чітко зафіксовано на відеозаписі, а відтак доводи представника позивача про відсутність останнього є необгрунтованими та спростовуються не тільки відеозаписами з місця події, а й письмовими поясненнями самого водія з місця події.

Суд констатує, що, в будь-якому випадку, водії з інвалідністю (або ті, хто їх перевозить) на авто з відповідним знаком не мають спеціального дозволу на порушення вимог знака 3.23 «Поворот ліворуч заборонено».

Як вважає суд, фактичні доводи представника позивача, які надані в судовому засіданні, щодо відсутності складу адміністративного правопорушення спростовуються наявними матеріалами справи та побудовані на кількох взаємовиключних підставах (частина з яких заявлена вже в ході судового розгляду), що може свідчити про тактику на уникнення позивачем адміністративної відповідальності.

У ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження порушення принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а сторона відповідача правомірно склала постанову у справі про адміністративне правопорушення, встановивши наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, в діях водія ОСОБА_1 .

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про залишення оскаржуваної постанови у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. без змін, та залишення позовної заяви без задоволення.

Отже, відповідач згідно з вимогами ст. 77 КАС України, довів належними доказами правомірність прийнятого ним рішення, тому, з огляду на вищенаведені фактичні обставини справи, суд вважає, що поліцейський під час прийняття оскаржуваної постанови діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 22, 122, 255, 268, 280, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6454503 від 03.01.2026 та закриття справи про адміністративне правопорушення відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13.02.2026.

Суддя Олександр Король