Справа № 320/63365/25
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

12 лютого 2026 року м. Київ справа № 320/63365/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Діска А.Б., розглянувши матеріали адміністративного позову Приватного підприємства «Сівер-Нафта» до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство "СІВЕР-НАФТА" з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Київській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12136576/44710471 від 02.12.2024 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 320 від 06.12.2023 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну ПП «СІВЕР-НАФТА» № 320 від 06.12.2023 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання до реєстрації;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Київській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12136575/44710471 від 02.12.2024 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 321 від 06.12.2023 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну ПП «СІВЕР-НАФТА» № 321 від 06.12.2023 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання до реєстрації;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Київській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12136573/44710471 від 02.12.2024 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 388 від 13.12.2023 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну ПП «СІВЕР-НАФТА» № 388 від 13.12.2023 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання до реєстрації;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Київській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12136574/44710471 від 02.12.2024 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 389 від 13.12.2023 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну ПП «СІВЕР-НАФТА» № 389 від 13.12.2023 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання до реєстрації;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Київській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12136572/44710471 від 02.12.2024 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 390 від 13.12.2023 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну ПП «СІВЕР-НАФТА» № 390 від 13.12.2023 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання до реєстрації;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Київській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12136578/44710471 від 02.12.2024 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 532 від 29.12.2023 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну ПП «СІВЕР-НАФТА» № 532 від 29.12.2023 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання до реєстрації;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Київській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12136577/44710471 від 02.12.2024 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 533 від 29.12.2023 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну ПП «СІВЕР-НАФТА» № 533 від 29.12.2023 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання до реєстрації.

Ухвалою суду від 08.01.2026 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

В цій ухвалі зазначено недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення, який у відповідності до ч. 2 ст. 169 КАС України не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору та клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якому просить поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду та зазначає, що 08.12.2023 року Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Київській області було прийнято рішення № 66249 про відповідність ПП «Сівер-Нафта» критеріям ризиковості платника податку (пункт 8 Критеріїв встановлено наявність ризикових операцій). Крім того, ГУ ДПС у Київській області прийнято рішення №186/04 від 13.02.2025 про анулювання реєстрації Приватного підприємства «СІВЕР-НАФТА» як платника податку на додану вартість на підставі підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України. ПП «СІВЕР НАФТА» було змушене спочатку захищати своє право на існування як платника податку, подаючи позови щодо: визнання протиправним та скасування рішення про відповідність критеріям ризиковості; скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Ці справи мали пріоритетне значення, оскільки без поновлення статусу платника ПДВ підприємство не могло подати позов про реєстрацію податкових накладних, адже його податковий статус був незаконно припинений. Лише після винесення судових рішень про відновлення реєстрації ПДВ (постанова суду від 06.12.2023 у справі №440/5590/23) у ПП «СІВЕР НАФТА» виникла реальна можливість подати позов про скасування рішень про відмову в реєстрації ПН. ПП «СІВЕР НАФТА» не ухилялося від реалізації свого права на оскарження, а послідовно, у міру відновлення правового статусу, вживало всіх можливих заходів для захисту своїх інтересів. Відразу після поновлення статусу платника ПДВ підприємство підготувало та подало позовну заяву.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд, зокрема, у постанові від 30.08.2018 в адміністративній справі № 813/2897/16.

Конституційний Суд України в Рішенні від 13.12.2011 №17-рп/2011 визнав конституційними положення КАС України про скорочені строки звернення до адміністративного суду в разі попереднього використання можливостей досудового порядку вирішення спору, якими лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту й обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спеціальним регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

За приписами пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 уже сформував правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відповідно до висновків Великої палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24, в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:

1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);

2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);

3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).

Предметом позову у даній справі є оскарження рішення комісії Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 02.12.2024 року, яким відмовлено у реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

З матеріалів позовної заяви не вбачається про оскарження позивачем рішення до Державної податкової служби України як і відсутні докази прийняття ДПС України відповідного рішення за результатами розгляду скарги.

У зв`язку з цим, суд вважає, що у даному випадку має бути застосований шестимісячний строк для звернення до суду з вимогою про оскарження спірного рішення.

Таким чином, звернувшись 17.12.2025 до суду з даним позовом, позивач пропустив строк звернення до суду з позовною заявою.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Представник позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду зазначив, що ПП «СІВЕР НАФТА» було змушене спочатку захищати своє право на існування як платника податку, подаючи позови щодо: визнання протиправним та скасування рішення про відповідність критеріям ризиковості; скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Ці справи мали пріоритетне значення, оскільки без поновлення статусу платника ПДВ підприємство не могло подати позов про реєстрацію податкових накладних, адже його податковий статус був незаконно припинений. Лише після винесення судових рішень про відновлення реєстрації ПДВ (постанова суду від 06.12.2023 у справі №440/5590/23) у ПП «СІВЕР НАФТА» виникла реальна можливість подати позов про скасування рішень про відмову в реєстрації ПН. ПП «СІВЕР НАФТА» не ухилялося від реалізації свого права на оскарження, а послідовно, у міру відновлення правового статусу, вживало всіх можливих заходів для захисту своїх інтересів. Відразу після поновлення статусу платника ПДВ підприємство підготувало та подало позовну заяву.

Водночас, суд зазначає, що представник позивача жодним чином не обґрунтовує обставини, які перешкоджали звернутись до суду у зв`язку з оскарженням рішень податкового органу про відповідність критеріям ризиковості та про анулювання реєстрації платника ПДВ.

Як зазначає представник позивача 21.06.2024 податковим органом було прийнято рішення №27346 про відповідність ПП «Сервіс-Нафта» критеріям ризиковості платника податку. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 було визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Київській області про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 21.06.2024 №27346.

При цьому, оскаржувані рішення про відмову в реєстрації спірних податкових накладних були прийняті 02.12.2024, тобто після скасування рішенням суду рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 21.06.2024 №27346.

Отже, посилання представника позивача на неможливість оскарження рішень про відмову у реєстрації спірних податкових накладних до суду у зв`язку з тим, що підприємство було змушене спочатку захищати своє право на існування як платника податку, подаючи позовну заяву щодо визнання протиправним та скасування рішення про відповідність критеріям ризиковості є необґрунтованими.

Разом з тим, рішення про анулювання реєстрації Приватного підприємства «СІВЕР-НАФТА» як платника податку на додану вартість було прийняте податковим органом 13.02.2025.

При цьому, доказів неможливості та доказів того, що перешкоджало позивачу звернутись до суду з зазначеною позовною заявою до прийняття рішення про анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість до суду не надано.

Крім того, як вбачається з КП "Діловодство спеціалізованого суду" позивачем до Київського окружного адміністративного суду подавались позовні заяви, зокрема у червні/липні 2025 року щодо визнання протиправними та скасування рішень про відмову в реєстрації податкових накладних (справи №320/30638/25, №320/31594/25, №320/33970/25).

При цьому, до суду з даним позовом представник позивача звернувся лише 17.12.2025.

Водночас, доказів того, що позивач не мав змоги та об`єктивної неможливості звернутись до суду у визначений законодавством строк з зазначеною позовною заявою до суду не надано.

Суд зазначає, що зволікання зі зверненням до окружного адміністративного суду є виключною відповідальністю лише позивача та свідчить про невжиття ним реальних дій для своєчасного захисту свого права.

Причини ж пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами. Такі висновки викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 240/12017/19 від 31.03.2021.

Постанова Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №640/25046/19 містить правовий висновок, згідно з яким причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежить від волевиявлення сторони і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022 у справі №9901/462/21 сформульовані правові позиції, у силу яких учасники справи повинні вчасно, сумлінно, в належний спосіб використовувати всі наявні в них засоби та можливості, передбачені законодавством, з метою запобігання невиправданим зволіканням під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій приписів статті 123 КАС України, Верховний Суд враховував, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Суд зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

При вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Водночас статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення з позовом до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31.03.2020 по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Таким чином суд зауважує, що у своєму клопотанні щодо строків звернення до адміністративного суду позивачем не викладено вмотивованих посилань на обставини, які перешкоджали йому звернутись до Київського окружного адміністративного суду із відповідним позовом із дотриманням строку, встановленого законодавством, не наведено достатніх доводів щодо існування обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Відтак, зазначені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду не можуть бути визнані судом поважними. Інших умотивованих доводів, які б підтверджували поважність підстав пропуску строку звернення до суду позивач не наводить.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Суд, розглянувши доводи поданої позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду, оцінивши надані в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду докази, вважає наведені позивачем причини не поважними.

У зв`язку з ненаданням позивачем доказів про існування поважних причин пропуску строку звернення до суду щодо спірних відносин, підстави, зазначені позивачем у заяві не підтверджується поважність причин пропуску, визнані судом необґрунтованими, а тому суд повертає позивачу позовну заяву з доданими до неї документами.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 8 ст. 169 КАС України, позивач має право повторного звернення до суду в разі надання доказів поважності причин пропуску такого строку в порядку, встановленому законом.

При цьому, суд зазначає, що представником Головного управління ДПС у Київській області та Державної податкової служби України було подано до суду клопотання про повернення позовної заяви позивачу, оскільки представником позивача подавалася аналогічна позовна заява з тим же предметом спору. Позивач вже вдруге подав ідентичну позовну заяву із такими самими недоліками, які стали підставою для залишення позовної заяви у справі №320/477858/25 без руху та її повернення у зв`язку із не усуненням недоліків.

Водночас, суд зазначає, що повернення позовної заяви в іншій справі не спричиняє поверненню зазначеною позовної заяви та відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

Визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення з позовною заявою до суду.

Клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду залишити без задоволення.

Позовну заяву Приватного підприємства «Сівер-Нафта» до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Діска А.Б.