Справа № 280/807/26
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

16 лютого 2026 року Справа № 280/807/26 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Татаринов Дмитро Вікторович, перевіривши матеріали адміністративного позову за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69035, ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №0-0831- UA0082704 від 25 жовтня 2024 року на суму 2 265,88 грн. та №0-0831- UA0082704 від 25 жовтня 2024 року на суму 1 696,50 грн.;

- скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області№0-0831-UA0082704 від 25 жовтня 2024 року на суму 2 265,88 грн. та №0-0831-UA0082704 від 25 жовтня 2024 року на суму 1 696,50 грн.

Також, просить стягнути з Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що про необхідність оскарження податкових повідомлень-рішень позивач дізнався після ухвалення Третім апеляційним адміністративним судом 09 грудня 2025 року постанови у справі № 280/3551/25, в межах якої оскаржувалась податкова вимога від 28 березня 2025 року за №0-0801.

У зв`язку з виявленими недоліками в оформленні позовної заяви, ухвалою судді від 04 лютого 2026 року позовну заяву було залишено без руху. Позивачу встановлено 10-денний термін з моменту отримання копії цієї ухвали для надання: заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, із зазначенням інших причин пропуску такого строку та наданням доказів їх поважності.

13 лютого 2026 року представником позивача до суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої на виконання вимог ухвали суду від 04 лютого 2026 року надано заяву про поновлення строку звернення до суду .

Дослідивши надану представником позивача заяву про поновлення строку звернення до суду та надаючи оцінку поважності наведених у заяві причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

За приписами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина 6 статті 161 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31 березня 2020 року по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

При цьому, з наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас, суд звертає увагу, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадках, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Таким чином, для визначення початку перебігу строку звернення потрібно виходити не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Відтак, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19).

Як встановлено з матеріалів позовної заяви підставою для звернення до суду із даною позовною заявою є незгода позивача з винесеними відповідачем податковими повідомленнями-рішенням №0-0831-UA0082704 від 25 жовтня 2024 року на суму 2 265,88 грн. та №0-0831-UA0082704 від 25 жовтня 2024 року на суму 1 696,50 грн.

Водночас, як вбачається з наведених представником позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду обставин про наявність податкового боргу позивач дізнався на початку квітня 2025 року після отримання податкової вимоги від 28 березня 2025 року №0-0801.

При цьому податковий борг, який виник на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень був сплачений позивачем 09 квітня 2025 року.

Відтак, про існування податкових повідомлень-рішень №0-0831-UA0082704 від 25 жовтня 2024 року на суму 2 265,88 грн. та №0-0831-UA0082704 від 25 жовтня 2024 року на суму 1 696,50 грн. позивачу достеменно стало відомо, що найменше 09 квітня 2025 року, тому початок перебігу строку звернення до суду із позовними вимогами щодо скасування зазначених податкових повідомлень-рішень слід обраховувати саме з цієї дати, відтак кінцевою датою строку звернення до суду за оскарженням спірних податкових повідомлень-рішень є 09 жовтня 2025 року.

Натомість із даною позовною заявою позивач звернувся через підсистему «Електронний суд» до суду 30 січня 2026 року, тобто з пропуском передбаченого КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду представником позивача зазначено, що про наявність податкового боргу позивач дізнався на початку квітня 2025 року після отримання податкової вимоги від 28 березня 2025 року №0-0801, яка у травні 2025 року була оскаржена в судовому порядку. Проте рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року по справі №280/3551/25 у задоволенні позову про скасування податкової вимоги від 28 березня 2025 року №0-0801 відмовлено. У зв`язку із тим, що першочергово позивачем оскаржувалась податкова вимога від 28 березня 2025 року за №0-0801, а не податкові повідомлення-рішення від 25 жовтня 2024 року №0-0831-UA0082704 та №0-0831-UA0082704, тому до суду з даною позовною заявою позивач звернувся лише 30 січня 2026 року. Додатково відзначено, що позивач є діючим військовослужбовцем, який сумлінно захищає нашу Батьківщину в такі скрутні часи.

Суд критично сприймає посилання представника позивача на поважність пропуску строку звернення до суду, у зв`язку із першочерговим оскарженням податкової вимоги від 28 березня 2025 року за №0-0801 та зауважує, що юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки не тягне за собою неможливості вчинення певних процесуальних дій чи звернення зацікавленої особи за правовою допомогою. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 815/4480/16, від 31 липня 2018 року у справі № 311/32/17 (2-а/311/11/2017), від 03 травня 2018 року у справі № 826/6380/17.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі №420/3001/19, від 25 лютого 2020 року у справі №360/1870/19.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи представника позивача, що пропуск строку звернення до суду обумовлений тим, що позивач є діючим військовослужбовцем, оскільки відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, яка ведеться в Запорізькому окружному адміністративному суді позивач через свого представника, адвоката Капленко Ганну Сергіївну протягом 2025 року вісім разів звертався до Запорізького окружного адміністративного суду із позовними заявами до суб`єктів владних повноважень, що свідчить про об`єктивну наявність у нього доступу до правосуддя.

За наведених вище обставин та з огляду на ненадання позивачем будь-яких належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, підстави, зазначені представником позивача в заяві від 13 лютого 2026 року не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки такі причини не носять ознак об`єктивності та непереборності безпосередньо для позивача, а реалізація останнім права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Відтак, у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Відповідно до статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За наведених вище обставин, суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 122, 169, 241-243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69035; код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, стягнення коштів, - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати представнику позивача.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення ухвали у повному обсязі.

Ухвала виготовлена у повному обсязі та підписана 16 лютого 2026 року.

Cуддя Д.В. Татаринов