Справа № 620/395/26
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2026-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року Чернігів Справа № 620/395/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» до Одеської митниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України, про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

09.01.2026 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (далі СТОВ) «ІНТЕР» звернулося до суду з позовом, у якому просить:

визнати протиправною відмову Одеської митниці щодо підготовки та подання висновку про повернення СТОВ «ІНТЕР» сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви від 15.10.2025 № 97;

зобов`язати Одеську митницю підготувати та подати до органу Державної казначейської служби України висновок про повернення СТОВ «ІНТЕР» сплачених сум митних платежів в розмірі 327 615,21 грн (триста двадцять сім тисяч шістсот п`ятнадцять гривень 21 коп.).

На обґрунтування позовних вимог СТОВ «ІНТЕР» вказує на те, що відповідно положень Закону України від 10.09.1999 № 1033-XIV «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур» (далі Закон № 1033-XIV) воно звільнено від сплати мита, оскільки є сільськогосподарським товаровиробником та експортує власновирощену продукцію (ріпак), проте з метою належного виконання договірних зобов`язань перед контрагентом - компанією «ADM International Sari» (Швейцарія) був вимушений сплатити вивізне (експортне) мито, через те, що 18.09.2025 відповідачем відмовлено у митному оформленні (випуску) товару про що надано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500050/2025/000254 з мотивів з відсутності документів що підтверджують статус «сільськогосподарського товаровиробника» та відсутністю даних щодо виробника товару незважаючи на звітну та іншу документацію, що надавалась разом з ЕМД №25UA43U6 до Одеської митниці декларантом ТОВ «ЗЕКТЕР», який діяв в інтересах СТОВ «ІНТЕР», для здійснення всіх необхідних митних процедур та митного оформлення товару - насіння ріпаку, якої достеменно підтверджено СТОВ «ІНТЕР» є сільськогосподарським товаровиробником, який, в силу приписів вказаних новел законодавства, звільнений від сплати вивізного (експертного) мита на ріпак; згодом позивач звернувся до Одеської митниці з заявою про повернення сплачених платежів та надав документи, які підтверджують наявність у нього на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів, чим підтвердив факт сплати коштів, проте відповідач не виконав процедурних обов`язків щодо алгоритму дій, покладених на нього вищезазначеними нормами законодавства, зокрема Порядком повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643 (далі - Порядок № 643), безпідставно проігнорувавши обов`язок у підготовці відповідного висновку з метою повернення позивачу сплачених платежів.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 12.01.2026 позовну заяву СТОВ «ІНТЕР» прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в електронній формі.

У відзиві на позовну заяву представник Одеської митниці заперечуючи проти заявлених позовних вимог вказує, зокрема, на те, що на момент оформлення митної декларації механізм підтвердження права на таку пільгу фактично не функціонував; за відсутності чітко визначеного та діючого порядку документального підтвердження застосування пільги було неможливим, а отже митне оформлення здійснювалося за загальними правилами зі сплатою відповідного мита; подальша поява такого механізму не впливає на правомірність дій, вчинених раніше, і не перетворює законно сплачені платежі на надмірні; таким чином, спірні митні платежі були сплачені на законних підставах, підстав для їх визнання помилково або надміру сплаченими не виникло, а відмова у підготовці висновку про повернення коштів є прямим наслідком відсутності встановлених законом умов для такої дії.

У письмових поясненнях третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Державна казначейська служба України зазначає, що вона не має повноважень на визначення правомірності чи неправомірності повернення позивачу помилково та/або надміру сплачених митних платежів з Державного бюджету України, підставою для повернення коштів є виключно сформований висновок - Одеської митниці, тому, у разі встановлення судом правомірності повернення позивачу помилково та/або надміру сплачених митних платежів з Державного бюджету України, після подання митним органом висновку про повернення зазначених коштів відповідний орган Казначейства матиме змогу на повернення зазначених коштів.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач вказує на його необґрунтованість та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

СТОВА «ІНТЕР» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.09.2000, є платником податку на додану вартість (індивідуальний податковий номер 70) та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Чернігівській області, Прилуцька ДПІ (м. Прилуки).

Зареєстрованими видами діяльності СТОВ «ІНТЕР» зокрема, є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11).

СТОВ «ІНТЕР» займається вирощуванням сільськогосподарських культур та має у користуванні землі с/г призначення загальною площею 11 056,40 га на території Ічнянської об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області, про що зазначено в Звіті про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року форми № 4-сг , який міститься в матеріалах справи.

Посів ріпаку озимого під урожай 2025 року був здійснений на площі 1726,20 га. Зібрано врожаю 62196,40 ц (валовий збір), про що свідчить інформація зазначена у Звіті про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 1 вересня 2025 року (форми №37-сг), що міститься в матеріалах справи.

Наведені обставини також підтверджені Висновком про походження товарів Чернігівської регіональної торгово-промислової палати №UAD57400R5 від 29.09.2025, у якому чітко зазначено, що згідно із наданих документів, насіння ріпаку вирощено та зібрано СТОВ «ІНТЕР» на території Чернігівської області.

В межах здійснення своєї господарської діяльності СТОВ «ІНТЕР» 04.08.2025 укладено контракт на поставку № 507/10408600 з компанією «ADM International Sarl» (Швейцарія).

За умовами укладеного контракту СТОВ «ІНТЕР» (Продавець, Експортер) зобов`язується поставити товар, а саме: насіння ріпаку «00», генетично немодифікованого, продовольчого, вищого і 1-го класів, українського походження, врожаю 2025 р., насипом (далі «Товар» чи «Вантаж») по обумовленій в Контракті ціні, а компанія «ADM International Sarl» (Покупець) зобов`язується його оплатити на умовах, визначених Контрактом.

Також за умовами укладеного контракту підготовка необхідних документів для митного оформлення товару покладена на Продавця.

Згідно із пунктом 21.5 Контракту експедиторами Продавця є зокрема ТОВ «ТЕК «Зектер».

Пунктом 21.6. визначено, що цей Контракт діє для митних цілей з моменту його підписання до 31.12.2025.

18.09.2025 декларантом ТОВ «ЗЕКТЕР» (), що діяв в інтересах експортера СТОВ «ІНТЕР» (), до Одеської митниці подано ЕМД №25UA37U8 з метою здійснення митного оформлення товару насіння ріпаку «00» генетично немодифікованого, продовольчого, вищого класу, врожаю 2025 року, українського походження насипом, масою 141 450 кг., до якої були додані документи відповідно до Митного кодексу України, в тому числі, документи СТОВ «ІНТЕР», що підтверджують статус сільськогосподарського товаровиробника, який експортує власно вирощену сільськогосподарську продукцію (ріпак) та має право на звільнення від сплати митних платежів, а саме: довідку СТОВ «ІНТЕР» від 16.09.2025 №82, Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року (форма №4-сг), Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 01.09.2025 (форма №37-сг), Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2024 році (форма №29-сг).

Разом з тим, 18.09.2025 відповідачем відмовлено у митному оформленні (випуску) товару про що надано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500050/2025/000254 у зв`язку з відсутністю документів що підтверджують статус «сільськогосподарського товаровиробника» та відсутністю даних щодо виробника товару.

В свою чергу, 18.09.2025 до СТОВ «ІНТЕР» надійшов лист від декларанта ТОВ «ЗЕКТЕР» вих. 15-4 від 15.09.2025, в якому було зазначено, що незважаючи на те що, 04.09.2025 набрав чинності Закон України від 16.07.2025 № 4536-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інтегроване запобігання та контроль промислового забруднення» та з метою удосконалення окремих положень податкового законодавства», яким було доповнено Закон № 1033-XIV статтею 1-1, якою передбачено звільнення сільськогосподарських товаровиробників, які експортують власно вирощену сільськогосподарську продукцію (ріпак), від сплати вивізного (експортного) мита, на даний час, митним органом не проводиться митне оформлення товару без сплати експертного мита у розмірі 10% його митної вартості, оскільки у митниці відсутні відповідні роз`яснення. Також в листі ТОВ «ЗЕКТЕР» просив надати згоду на митне оформлення ріпаку зі сплатою 10 відсотків його митної вартості.

СТОВ «ІНТЕР» висловив незгоду з позицією митного органу, та зазначило, що відповідно положень Закону № 1033-XIV воно звільнено від сплати мита, так як є сільськогосподарським товаровиробником та експортує власно вирощену продукцію (ріпак), проте з метою належного виконання договірних зобов`язань перед контрагентом - компанією «ADM International Sarl» (Швейцарія) був вимушений сплатити вивізне (експортне) мито, про що повідомив ТОВ «ЗЕКТЕР» в листі від 19.09.2025 № 19/09/

При цьому, виходячи з заявленої митної вартості товару в розмірі 79 424,18 доларів СІЛА грн., з метою розблокування експорту власної сільськогосподарської продукції та належного виконання договірних зобов`язань перед контрагентом - компанією «ADM International Sarl» (Швейцарія) за контрактом на поставку від 04.08.2025№ 507/10408600 СТОВ «ІНТЕР» сплатив митні платежі, розмір яких склав 327 615,21 грн, що підтверджується копіями платіжної інструкції від 17.09.2025 №3757 та платіжної інструкції від 19.09.2025 №3827.

В подальшому, СТОВ «ІНТЕР» звернулось до Одеської митниці з заявою про повернення сум митних платежів від 15.10.2025 № 97, в якій просило здійснити повернення митних платежів у розмірі 327 615,21 грн, сплачених згідно із платіжних інструкцій від 17.09.2025 №3757 та від 19.09.2025 №3827, оскільки на день подання митної декларації ЕМД №25UA43U6 для митного оформлення СТОВ «ІНТЕР» мало право на звільнення від сплати митних платежів так як є сільськогосподарським товаровиробником, який експортує власно вирощену сільськогосподарську продукцію (ріпак).

Листом від 07.11.2025 № 07.10-4/15-01/13/17137 Одеська митниця відмовила позивачу в задоволенні його заяви з мотивів того, що сплачені митні платежі не є надміру сплаченими.

Вважаючи протиправною відмову Одеської митниці щодо підготовки та подання висновку про повернення йому сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви від 15.10.2025№ 97, а свої права порушеними, СТОВ «ІНТЕР», звернулось до суду з цим позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій або невчинення їх у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Названі конституційні приписи, перебуваючи у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до установлених Конституцією України та законами України цілей їх утворення, в межах повноважень та у визначений спосіб.

Так, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 Митного кодексу України (далі МК України) митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).

За правилами частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до пункту 6 частини восьмої статті 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів.

Відповідно до частини першої статті 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 24 МК України кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Так, частиною п`ятою статті 301 МК України визначено, що повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо:

1) законом передбачено повернення сум сплаченого мита при поміщенні товарів у митний режим реімпорту або у митний режим реекспорту відповідно до розділу V цього Кодексу, а також в інших випадках, визначених цим Кодексом;

2) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим;

3) відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної торгівлі;

4) митну декларацію змінено або визнано недійсною;

5) у товарах, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за її межі, виявлено дефекти або вони якимось іншим чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на території України та за її межами (крім операцій, необхідних для виявлення дефектів або невідповідності) і повертаються протягом строку, визначеного підпунктом «а» пункту 3 частини другої статті 78 цього Кодексу;

6) платником податків подано митному органу документи, які підтверджують наявність у нього на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Положеннями статті 4 МК України визначено, що до складу митних платежів, серед іншого, входить мито.

Поряд з цим, Законом № 1033-XIV (в редакції Закону № 4536-IX станом на 04.09.2025) затверджено ставки вивізного (експортного) мита на окремі види олійних культур, зокрема, ріпак (Код товару згідно з УКТ ЗЕД 1205).

При цьому, статтею 1-1 Закону № 1033-XIV передбачено, що сільськогосподарські товаровиробники, які експортують власно вирощену сільськогосподарську продукцію, що класифікується за кодами 1201 та 1205 згідно з УКТ ЗЕД, звільняються від сплати вивізного (експортного) мита.

Термін «сільськогосподарський товаровиробник» вживається у значенні, наведеному в Податковому кодексі України (далі ПК України).

Приписами статті 14.1.235 ПК України визначено, що сільськогосподарський товаровиробник це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Повертаючись до обставин справи, судом встановлено, що основним видом економічної діяльності СТОВ «ІНТЕР» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11).

Відповідно до Звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2025 року форми № 4-сг СТОВ «ІНТЕР» займається вирощуванням сільськогосподарських культур та має у користуванні землі с/г призначення загальною площею 11056,40 га на території Ічнянської об`єднаної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області.

Згідно із Звітом про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 1 вересня 2025 року (форми №37-сг) СТОВ «ІНТЕР» здійснено посів ріпаку озимого під урожай 2025 року на площі 1726,20 га. Зібрано власного врожаю ріпаку 62196,40 ц (валовий збір), що класифікується за кодом 1205 згідно з УКТ ЗЕД (Насіння ріпаку або кользи, подрібнене або неподрібнене).

Наведені обставини також підтверджені Висновком про походження товарів Чернігівської регіональної торгово-промислової палати №UAD57400R5 від 29.09.2029, який також додався до заяви позивача про повернення митних платежів, адресованої відповідачу.

Таким чином, з урахуванням наведених правових норм, а також враховуючи звітну та іншу документацію, що надавалась разом з ЕМД №25UA43U6 до Одеської митниці декларантом ТОВ «ЗЕКТЕР», який діяв в інтересах СТОВ «ІНТЕР», для здійснення всіх необхідних митних процедур та митного оформлення товару - насіння ріпаку, власно вирощеного СТОВ «ІНТЕР», та воно беззаперечно є сільськогосподарським товаровиробником, який, в силу приписів вказаних новел законодавства, звільнений від сплати вивізного (експертного) мита на ріпак.

При цьому, суд враховує те, що на момент запровадження ставки мита та пільг по її звільненню, ні законодавцем, ні Урядом, ні Державною митною службою України, не було передбачено механізму реалізації вказаних новел законодавства.

03.10.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1256 «Деякі питання підтвердження власного вирощування окремих видів сільськогосподарської продукції для цілей експорту», якою унормовано та визначено, що сільськогосподарські товаровиробники, які експортують власно вирощену сільськогосподарську продукцію, що класифікується за кодами 1201 та 1205 згідно з УКТЗЕД, […] митні органи, Торгово-промислова палата України та регіональні торгово-промислові палати визнають, що експертний висновок про походження товару, виданий експортеру Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, є документом, що підтверджує право такого експортера на пільгу із сплати вивізного (експортного) мита, передбачену статтею 11 Закону України «Про ставки вивізного (експортного) мита на насіння деяких видів олійних культур». Тобто, фактично лише через місяць часу після запровадження вивізного (експортного) мита та пільг по його сплаті, урядом було прийнято рішення щодо визначення чіткого переліку документів, які має подати експортер на підтвердження свого статусу сільськогосподарського виробника та отримання пільги зі сплати такого мита.

Водночас, експортери сільськогосподарські виробники, які експортували сою та ріпак впродовж вересня 2025 року, забезпечували подання документів, які підтверджують його статус сільгоспвиробника та факт власного виробництва, з метою отримання законного права на пільгу із сплати вивізного (експортного) мита.

Отже, право на пільгу існувало на рівні Закону, що є фактичною підставою для відповідних дій позивача щодо вивезення ріпаку у цих правовідносинах без сплати вивізного (експертного) мита, відсутність станом на 18.09.2025 (подання ЕМД №25UA37U8 з метою здійснення митного оформлення товару насіння ріпаку «00» генетично немодифікованого, продовольчого, вищого класу, врожаю 2025 року, українського походження насипом, масою 141 450 кг) затвердженого Урядом механізму підтвердження походження товару, не скасовує такого права, та не створює додатковий тягар для позивача у формі сплати митних платежів, від сплати яких він звільнений Законом, оскільки бездіяльність держави (неприйняття Кабінетом Міністрів необхідних підзаконних актів або порядків) не може бути підставою для обмеження прав громадян чи накладення на них додаткових обов`язків.

У свою чергу, повертаючись до предмету спору у цій справі, суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 301 МК України повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Так, статтею 301 МК України визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

Згідно із частинами першою третьою статті 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формуваннями реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 43.1 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Пунктом 43.3 статті 43 ПК України передбачено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім поверненні надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річною оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Відповідно до пунктів 43.4-43.5 статті 43 ПК України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових, зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника додатків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцяти денного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Згідно із пунктом 1 Розділу III Порядку № 643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Відповідно до пунктів 3-5, 8 Розділу III Порядку № 643 у заяві зазначаються:

1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені;

2) причини виникнення такої суми коштів;

3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

4) напрям(и) перерахування суми коштів:

а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів;

б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою);

в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава:

на депозитний рахунок 3734;

на депозитний рахунок 3734 іншої митниці;

на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою);

г) для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету;

5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.

До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо повернення сум відповідних митних платежів; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Після реєстрації в митниці заява платника податку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені передається на опрацювання до Підрозділу.

Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу).

Митний орган у строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за відповідними платежами для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі отримання заяви платника податків про повернення сум митних платежів та документів, які підтверджують наявність у нього на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів, оформленої у порядку, встановленому законодавством, митний орган зобов`язаний не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання такої заяви підготувати висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому митний орган наділений правом провести перевірочні заходи у разі потреби з метою перевірки факту перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України.

Здійснюючи митне оформлення товару СТОВ «ІНТЕР», з метою виконання власних договірних зобов`язань перед контрагентом щодо поставки товару та уникнення застосування штрафних санкцій, сплатив митні платежі у розмірі 327 615, 21 грн, згідно платіжними інструкціями від 17.09.2025 №3757 та від 19.09.2025 №3827, які не мав сплачувати, а згодом звернувся до Одеської митниці з заявою про повернення сплачених платежів та надав документи, які підтверджують наявність у нього на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів, чим підтвердив факт сплати коштів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав процедурних обов`язків щодо алгоритму дій, покладених на нього вищезазначеними нормами законодавства, зокрема Порядком № 643, безпідставно проігнорувавши обов`язок у підготовці відповідного висновку з метою повернення позивачу сплачених платежів.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 14.05.2019 у справі №810/1941/16.

Слід зазначити, що перевіряючи рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, зокрема, має перевірити чи прийнято воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що оспорювана у цій справі відмова відповідача щодо підготовки та подання висновку про повернення СТОВ «ІНТЕР» сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви від 15.10.2025 № 97, не відповідає критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, відповідачем не доведено правомірність своїх дій (рішень), натомість позовна заява є обґрунтованою та містить докази протиправності вказаної відмови.

Крім того, суд зазначає, що повернення сплачених митних платежів, з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, тому вважаємо, що суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

Разом з тим рішення суду, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати Одеську митницю прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України на користь СТОВ «ІНТЕР» сплачених митних платежів в сумі 327 615,21 грн та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 28.01.2020 у справі №815/4804/16, від 28.02.2019 у справі №826/4987/16.

Окрім того, слід зазначити, що у даному випадку, відповідач не наділений правом свободи розсуду (дискрецією) у вирішенні питання щодо повернення позивачеві сплачених до бюджету митних платежів у розмірі 327 615,21 грн, якщо судом встановлена бездіяльність відповідача у не поверненні таких коштів.

Відтак, належним і ефективним способом захисту порушеного права с саме спонукання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити такі дії, що є дотриманням гарантій того, що таке остаточне рішення суду буде виконане у відповідності до вимог статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року.

Судом також враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші аргументи сторін, з урахуванням викладеного, не є суттєвими, а тому суд не надає правової оцінки таким.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення цього позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Згідно із частинами шостою та сьомою статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від04.02.2020 у справі №280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від07.05.2020 у справі № 320/3271/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява №71660/11), п.80 рішення у справі Двойних проти України (Заява №72277/01), пункт 88 рішення у справі Меріт проти України (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статті 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З аналізу статті134 КАС України слідує, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі «East/West Allianse Limited» суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі №904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту доданих до позовної заяви документів встановлено, що між позивачем та адвокатом Черевко А.П. було укладено договір про надання правничої допомоги від 25.12.2024 №25/12/24, за яким правничі послуги, що надаються Адвокатом Клієнту по даному договору: представництво інтересів Клієнта у всіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування по захисту прав Клієнта, в правоохоронних органах, органах прокуратури тощо; підготовка, подання та підписання від імені клієнта позовів, апеляційних, касаційних скарг, адвокатських запитів, письмових пояснень, заяв, скарг, заперечень, клопотань, інших процесуальних та інших документів, необхідних для захисту інтересів Клієнта; - участь у судових процесах по веденню будь-яких справ, стороною яких є Клієнт; також між цими сторонами було укладено додаткову угоду від 18.12.2025 № 1 до договору правничої допомоги, за яким у відповідності до Договору Адвокат Черевко А.П. зобов`язується надати Клієнту послуги з адвокатської діяльності - правничу (професійну правничу) допомогу, а саме юридичний супровід справи за позовом СТОВ «ІНТЕР» до Одеської митниці про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Сторони погодили, що гонорар адвоката за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції становить 15000,00 грн. Послуги включають: аналіз чинного законодавства України, дослідження судової практики, щодо застосування відповідних правових норм та усна консультація 3 000, 00 грн за 1, 5 години; збір та підготовка доказів, необхідних для подання позову до суду 4 000, 00 грн за 2 години; складання позовної заяви 8000, 00 грн за 4 години). Замовник зобов`язаний сплатити Адвокату вартість Послуг за цим Додатком у строк протягом 20 календарних днів з дня підписання цього Додатку.

Згідно із актом про прийняття-передачі від 18.12.2025 виконавець надав Замовнику послуги з адвокатської діяльності правничу (професійну правничу) допомогу відповідно до Додаткової угоди № 1 від 18.12.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 25/12/24 від 25.12.2024, а Замовник прийняв надані послуги у розмірі 15 000, 00 грн.

Суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Матеріали справи не містять документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), тому на момент розгляду справи суд не здійснює розподіл витрат на правничу допомогу.

При цьому, як видно з наявної у матеріалах справи платіжної інструкції від 08.01.2028 № 123 позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 4914,24 грн.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 4914,24грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 227, 241-246, 250-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» до Одеської митниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України, про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Одеської митниці щодо підготовки та подання висновку про повернення Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» сплачених сум митних платежів за результатами розгляду заяви від 15.10.2025 № 97.

Зобов`язати Одеську митницю підготувати та подати до органу Державної казначейської служби України висновок про повернення Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» сплачених сум митних платежів в розмірі 327 615,21 грн (триста двадцять сім тисяч шістсот п`ятнадцять гривень 21 коп.).

Стягнути за рахунок асигнувань Одеської митниці на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» судовий збір у розмірі 4914,24 грн сплачений згідно із платіжної інструкції від 08.01.2028 № 123.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» (вул. Бунівка, буд.166, м. Ічня, Прилуцький район, Чернігівська область, 16703; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 30148677).

Відповідач - Одеська митниця (65078, Одеська обл., місто Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, будинок 21; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44005631).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України (01601, місто Київ, вул. Бастіонна, б. 6; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37567646).

Суддя Марія ДУБІНА