Справа № 320/13201/24
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2026-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року м. Київ 320/13201/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не прийняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.12.2023 про отримання відстрочки від призову на військову службу;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивачем був поданий запит від 07.11.2023 до відповідача щодо надання інформації якого саме не вистачає документу для оформлення відстрочки від призову по мобілізації по догляду за особою, що потребує постійного стороннього догляду, проте у своїй відповіді від 20.11.2023 представник ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив про те, що висновок лікарсько-консультаційної комісії закладу охорони здоров`я не містить відомостей щодо визначення потреби у наданні послуги з догляду саме на непрофесійній основі, надавачем якої може бути родич без відповідних умінь та навичок, крім того, потрібно було додати документи на підтвердження спільного проживання як обов`язкової умови ведення сумісного побуту та належного виконання зобов`язання по догляду, крім того надати документи підтвердження від органів реєстрації актів цивільного стану громадян щодо відсутності у ОСОБА_2 інших, окрім позивача, повнолітніх дітей. 28.12.2023 з урахуванням наданої відповіді позивачем подано заяву на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілюацію» та долучено копії документів, проте 22.01.2024 (відповідь датована 08.01.2024) позивач отримав ідентичну попередній відповідь на свою заяву на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та навіть не проаналізував пакет наданих документів до заяви, а відмова була формальною.

Позивач вважає, що в діях відповідача наявна суперечлива поведінка, що підтверджується позицією ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в червні та жовтні 2022 року, при цьому з тих самих підстав відмовлено у праві на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації в 2023-2024 роках, постійно вказуючи на різні підстави.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Лікарську - консультаційну комісію при КПН "Центр первинної медико - санітарної допомоги № 1" Оболонського району м. Києва.

Відповідач своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На підставі наведеного, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є єдиним сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (як зазначає сам позивач), що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 . Позивач і його матір зареєстровані і проживають разом за однією адресою в АДРЕСА_1 . Інших близьких родичів ОСОБА_2 , окрім свого сина, не має, що також підтверджується свідоцтвом про смерть її чоловіка.

Позивач зазначає, що його матір самостійно не може пересуватися та самообслуговувати себе, потребує постійного стороннього догляду в побуті, що підтверджується висновком ІНФОРМАЦІЯ_5 від 11.10.2023, тому син, як єдина рідна людина, здійснює догляд за своєю хворою матір`ю, повністю обслуговує її в побуті.

З 24.11.2009 позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.06.2022 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з наступним пакетом для отримання відстрочки, відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: заява від 10.06.2022; копія висновку лікарсько-консультативної комісії; копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 з ОСОБА_4 ; копія свідоцвта про шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_6 .

Протоколом № 13/13 від 22.06.2022, позивач отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 22.08.2022.

Протоколом № 46/7 від 26.10.2022, позивач отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 23.11.2022.

У подальшому, позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте отримував відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі усні відмови від прийняття пакету документів на відстрочку.

Так, позивачем був поданий запит від 07.11.2023 до відповідача щодо надання інформації якого саме документу не вистачає документу для оформлення відстрочки від призову по мобілізації по догляду за особою, що потребує постійного стороннього догляду.

У своїй відповіді від 20.11.2023 представник ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомляє про те, що висновок лікарсько-консультаційної комісії закладу охорони здоров`я не містить відомостей щодо визначення потреби у наданні послуги з догляду саме на непрофесійній основі, надавачем якої може бути родич без відповідних умінь та навичок, крім того потрібно було додати документи на підтвердження спільного проживання, як обов`язкової умови ведення сумісного побуту та належного виконання зобов`язання по догляду, крім того надати документи підтвердження від органів реєстрації актів цивільного стану громадян щодо відсутності у ОСОБА_2 інщих, окрім позивача, повнолітніх дітей.

28.12.2023, з урахуванням наданої відповіді, позивачем було подано заяву на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілюацію» та долучено копії документів.

Однак, 22.01.2024 (відповідь датована 08.01.2024) позивач отримав ідентичну попередній відповідь на свою заяву на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та як наголошує позивач, відповідач не проаналізував пакет наданих документів до заяви, а відмова була формальною.

Так адвокатом Сергієнко Н.О., яка є представником позивача, було здійснено запит до Міністерства оборони України щодо повідомлення інформації яким чином підтвердити відсутність інших осіб, які могли б надавати догляд ОСОБА_2 .

У своїй відповіді, ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив, що обов`язок доведення обставин, що дають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації покладається на особу, яка має намір скористатися свої правом. Законодавством не встановлено конкретного переліку документів, які потрібно надавати військовозобов`язаному для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації для підтвердження обставин, які дають право на таку відстрочку. Такими документами можуть бути офіційно складені, оформлені та засвідчені документи, які у своїй сукупності, залежно від обставин конкретного випадку, достовірно підтвердять такі обставини.

Крім того, адвокатом Сергієнко Н.О. 25.01.2024 надіслано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 28.12.2023 та в разі відмови у отриманні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації повідомити причину відмови, а також повідомити відмінність прийнятого рішення в 2024 році від рішення 2022 року щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з тих самих підстав.

16.02.2024 (відповідь датована 07.02.2024) адвокатом Сергієнко Н.О. було отримано відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначено посилання на роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України щодо форми висновку ЛКК та запропоновано позивачу особисто заявити про це в установленому порядку та надати оформлені та завірені належним чином підтверджуючі документи.

Не погоджуючись з бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_1 на заяву про отримання відстрочки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно норм абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Відповідно до Висновка лікарсько-консультативної комісії при КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №1 Оболонського району м. Києва від 11.10.2023, ОСОБА_2 має діагноз «Ревматоїдний артрит, системний остеопороз, компресійні переломи тіл грудних хребців, стійкі стато-динамічні порушення» та потребує постійного стороннього догляду в побуті (строком на 1 рік).

На вимогу ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачем було підтверджено спільне місце проживання матері і сина за однією адресою, про що свідчить витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва від 27.12.2023.

Так, абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не вимагає підтвердження від органів реєстрації актів цивільного стану громадян щодо відсутності у матері інших повнолітніх дітей. Вищевказані доводи було вказано адвокатом Сергієнко Н.О. в адвокатському запиті до відповідача та в результаті чого, було отримано відповідь з іншими підставами, якою зазначено про форму висновку ЛКК, посилаючись на роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України без зазначення дати та номеру документу.

Слід звернути увагу на те, що на підставі пакету документів, заяви, серед яких був висновок ЛКК при КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва, протоколом 13/13 від 22.06.2022 та протоколом 47/6 від 26.10.2022 було надано позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що не спростовано відповідачем, при цьому, що форма висновку ЛКК містила ту ж саму рекомендацію щодо потреби постійного стороннього догляду у побуті і форма висновку ЛКК від 24.10.2022 ідентична формі висновку ЛКК від 11.10.2023.

Також, відповідачем запропоновано особисто позивачу заявити про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, проте позивач особисто звертався з заявою про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації разом з додатками від 28.12.2023, що також не спростовано вдіповідачем.

Таким чином, суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що в діях відповідача наявна суперечлива поведінка, що підтверджується позицією ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в червні та жовтні 2022 року, при цьому з тих самих підстав відмовлено у праві на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації в 2023-2024 із зазначенням різних підстав для неприйняття відповідного рішення за заявою позивача.

Частинами 7, 8 ст. 23 Закону № 3543-XII регламентовано, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560), у якому, серед іншого, визначено процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до п. 56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За правилами п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Відповідно до п. 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд вважає, що відповідач не надав доказів того, що комісією розглядалась заява позивача та за наслідком такого розгляду було встановлено наявність чи/або відсутність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, з огляду на що, фактично, обґрунтвоаного та за формою рішення за заявою позивача відповідачем прийнято не було.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

З урахуванням зазначеного, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів на підтвердження цього права повинен був прийняти рішення за наслідком розгляду цієї заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в наданні відстрочки від призову.

Відповідач не надав доказів належного розгляду заяви позивача. Відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Також, суд наголошує на тому, що суб`єкт владних повноважень при розгляді заяви особи, має діяти добросовісно та якунайпослідовніший спосіб, уникаючи за ідентичних обставин та правового регулювання, зазначення різних підстав для неприйняття рішення та послійного надання додаткових/уточнюючих документів, за умови, що такій особі вже надавалась відстрочка за аналогічних обставин та підстав.

При прийнятті рішення суд враховує, що бездіяльність - це не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити, та в цьому випадку вказана бездіяльність стосується саме розгляду заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Водночас, відповідачем не вказано, на підставі чого прийнято таке рішення, зокрема, чи взагалі було належним чином розглянуто заяву позивача.

У даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, за результатами розгляду звернень військовозобов`язаних, що відповідно, входить до його виключної компетенції. Разом з тим, доказів прийняття відповідачем одного з передбачених Порядком № 560 рішень матеріали справи не містять. Протилежного відповідачем не доведено.

Встановлені обставини справи доводять, що відповідачем заяву позивача не розглянуто та не прийнято відповідного рішення та не оформлено для позивача відстрочки від призову під час мобілізації або обґрунтованої відмови в її наданні.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Дотримуючись положень конституційного принципу «розподілу влади», який не передбачає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, суд враховує, що завдання адміністративного судочинства полягає у гарантуванні дотримання прав та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або про мотивовану відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.

Тож, саме до дискреційних повноважень відповідача належить прийняття рішення, з огляду на що, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, саме шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду в даному рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стороною відповідача не було доведено правомірність своїх дій/недопущення протиправної бездіяльності, з урахуванням критеріїв за ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу, згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України, пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

Також, стороною позивача заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 6 000,00 грн.

За визначенням ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Судом досліджено, що витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом підтверджуються наданими до позовної заяви копіями документів, зокрема, договором про надання правничої допомоги від 26.02.2024; актом виконаних робіт; кошторисом витрат; платіжною інструкцією № 167687755 на суму 6 000,00 грн.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

З урахуванням наданих доказів понесення витрат на правничу допомогу адвоката в даній справі, беручи до уваги те, що справа розглядалась в спрощеному провадженні без проведення судового засідання, є незначної складності, при цьому, заявлена сума до стягнення в 6 000,00 грн є неспівмірною з складністю справи, предметом позову, є завищеною та неузгоджується з принципом справедливості, з огляду на що, клопотання позивача в цій частині є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, зі зменшенням суми витрат до 4 000,00 грн.

Керуючись ст. 77, 90, 132, 134, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не прийняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.12.2023 про отримання відстрочки від призову на військову службу.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду в даному рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 000,00 грн (одна тисяча гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати з надання правничої допомоги адвоката у розмірі 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.