Справа № 580/8001/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа №580/8001/24

адміністративне провадження №К/990/3461/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стаценко Джамал Русланович, на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 (Військової частини НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої пунктом 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території міста Вовчанськ Харківської області за період з 10.11.2023 до квітня 2024 року в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

- зобов`язати НОМЕР_1 (Військову частину НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої пунктом 1-1 Постанови № 168 за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території міста Вовчанськ Харківської області за період з 10.11.2023 по квітень 2024 року в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.02.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2025, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стаценко Д.Р., звернувся через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норми пункту 1-1 та пункту 1-2 Постанови № 168 без врахування висновків викладених у постановах Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 120/7681/23, від 28.03.2025 у справі № 380/8536/24, від 05.11.2025 у справі №620/13342/23, від 04.06.2025 у справі № 620/2804/24, від 05.12.2024 у справі №120/12613/23, від 05.06.2024 у справі № 200/660/23, від 19.12.2024 у справі № 120/16025/23, від 13.03.2025 у справі №620/17970/23, від 06.03.2025 у справі № 620/18189/23.

Обов`язковими умовами при скарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Умовою перегляду судом касаційної інстанції судових рішень в адміністративних справах з указаної підстави є їхня невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 констатувала, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо оцінки подібності правовідносин на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Тож, суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

У постановах Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 120/7681/23, від 28.03.2025 у справі № 380/8536/24, від 05.11.2025 у справі № 620/13342/23, від 04.06.2025 у справі № 620/2804/24, від 05.12.2024 у справі № 120/12613/23, від 05.06.2024 у справі № 200/660/23, від 19.12.2024 у справі № 120/16025/23, від 13.03.2025 у справі № 620/17970/23 спірні правовідносини охоплюють періоди 2022-2023 років, тож питання щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1-1 Постанови № 168, були врегульовані чинними на той час відомчими наказами (зокрема, наказами АДПСУ № 392-АГ, Наказ № 164-АГ та № 628/0/81-22-АГ). Натомість предметом спору у справі № 580/8001/24 є нарахування додаткової винагороди за період з 10 листопада 2023 року по квітень 2024 року.

У зазначених постановах Верховний Суд не формував висновків щодо застосування у подібних правовідносинах затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 № 726 Особливостей виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, які визначають процедуру здійснення виплати на період воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, встановлюють перелік бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для здійснення такої виплати з урахуванням завдань, покладених на Державну прикордонну службу України.

Оскільки правове регулювання виплат за пунктом 1-1 Постанови № 168 у спірний період (листопад 2023 - квітень 2024) суттєво змінилося з прийняттям наказу Міністерства внутрішніх справ України № 726, висновки Верховного Суду у справах щодо іншого спірного періоду не є релевантними до цієї справи.

У справах № 120/7681/23, № 380/8536/24, № 620/13342/23, № 620/2804/24, № 120/12613/23, № 200/660/23, № 120/16025/23, № 620/17970/23, зважаючи на передчасність рішень судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові, у зв`язку із не встановленням та не дослідженням усіх обставин справи, Верховний Суд скасовував рішення судів попередніх інстанцій, з направленням справи на новий судовий розгляд.

Зокремаю, у постанові від 13.03.2025 у справі № 620/17970/23 Верховний Суд вказав, що посилання судів попередніх інстанцій на відсутність доказів виконання позивачем бойових завдань безпосередньо на лінії бойового зіткнення не є достатньою підставою стверджувати, що він взагалі не виконував бойових завдань і заходів у розумінні пунктів 2 наказів № 164-АГ, № 392-АГ та № 628-АГ. Тож ключовим у цьому контексті є з`ясування, чи підпадало виконання завдань, зокрема «вогнева засідка», під визначення «безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки, відсічі і стримування збройної агресії», визначене зазначеними наказами. Також Верховний Суд вказав на необхідність встановлення у цій справі, чи виконував військовослужбовець ці завдання безпосередньо в районі бойових дій та чи підтверджено це документами, визначеними відповідними наказами.

Оскільки зазначені аспекти спірних правовідносин залишилися нез`ясованими судами попередніх інстанцій, що свідчить про неповноту дослідження обставин справи та необґрунтованість висновків щодо відсутності у позивача права на отримання додаткової винагороди у спірному періоді, Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішень судів попередніх інстанцій у цій справі та про направлення справи на новий судовий розгляд.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд і в інших справах, на які скаржник посилається як на наявність підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на викладене, посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій у цій справі № 580/8001/24 висновків Верховного Суду викладених у постановах від 21.05.2025 у справі № 120/7681/23, від 28.03.2025 у справі № 380/8536/24, від 05.11.2025 у справі № 620/13342/23, від 04.06.2025 у справі № 620/2804/24, від 05.12.2024 у справі № 120/12613/23, від 05.06.2024 у справі № 200/660/23, від 19.12.2024 у справі № 120/16025/23, від 13.03.2025 у справі № 620/17970/23, не можна визнати обґрунтованими та такими, що вказують на наявність підстави касаційного оскарження визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Варто наголосити, що правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Водночас, скаржник не вказав, який саме висновок судів попередніх інстанцій суперечить позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та який висновок Верховного Суду не було ураховано судами попередніх інстанцій у цій справі.

Разом з тим посилання на висновок Верховного Суду в іншій справі безвідносно обставин справи, судові рішення в якій оскаржуються, не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваних рішень за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий /висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас необхідно врахувати, що згідно з ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Враховуючи, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та таке, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу скаржником обґрунтовувалося у взаємозв`язку із доводами щодо неврахування висновків Верховного Суду, оцінку яким Судом надано вище, то Суд доходить висновку, що і підстави касаційного оскарження за пунктами «а» та «в» частини п`ятої статті 328 КАС України також є необґрунтованими.

Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, обґрунтовуванням наявності у цій справі винятків, передбачених пунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 329, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стаценко Джамал Русланович, на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:

1) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, обґрунтовуванням наявності у цій справі винятків, передбачених пунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов ,

Судді Верховного Суду