Справа № 380/20164/25
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 рокусправа № 380/20164/25

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення за № 70 від 17.09.2025 року, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про відмову у проведенні перерахунку пенсії у частині зарахування до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , та здійснити перерахунок та виплату пенсії в частині перерахування стажу, згідно довідки про заробітну плату № 118 від 12.05.2015 року, видану ООО НЕДРА та трудової книжки, для обчислення розміру пенсії із зарахуванням періодів роботи з 17.10.2007 року по 17.10.2008 року, з 13.08.2009 року по 19.11.2009 року, з 12.02.2010 року по 02.07.2010 року, з 19.07.2010 року по 26.12.2010 року, з 29.06.2011 року по 29.05.2012 року з 02.10.2012 року по 04.09.201З року, з 19.09.2013 року по 03.06.2014 року, до трудового стажу, та здійснити виплату пенсії за віком, із моменту її призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернулася до Головного управління у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії в частині зарахування трудового стажу. Рішенням від 17.09.2025 №70 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області (далі Відповідач) не зараховано періоди роботи з 17.10.2007 року по 17.10.2008 року, з 13.08.2009 року по 19.11.2009 року, з 12.02.2010 року по 02.07.2010 року, з 19.07.2010 року по 26.12.2010 року, з 29.06.2011 року по 29.05.2012 року з 02.10.2012 року по 04.09.201З року, з 19.09.2013 року по 03.06.2014 року. Вважаючи вказане рішення незаконним та необґрунтованим, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 13.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено іншими нормами ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Однією з таких угод є Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 ( далі Угода), зобов`язання за якою були взяті дев`ятьма державами-учасницями СНД, серед яких Україна та російська федерація. З 01 січня 2023 року російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді. Тому на осіб, які працювали в Російській Федерації після 01 січня 1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні/перерахуику пенсії стажу роботи та заробітку на її території. Також, з 02 грудня 2022 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян Держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 29.11.2022 № 1328. Отже, заробітна плата та страховий стаж для обчислення розміру пенсії враховується наступним чином: заробітна плата за періоди роботи на території України згідно із статтею 40 Закону №1058: за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000; за період по 31.12.1991 на підставі довідки про нараховану заробітну плату (дохід), за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами; стаж, набутий на території російської федерації, враховується по 31 грудня 1991 року при підтвердженні документами; страховий стаж, набути на території України, враховується відповідно до статті 24 Закону № 1058. На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії в Україні не діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а отже відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи в російській федерації. Таким чином, Головне управління у своїй діяльності діяло відповідно до чинних актів Уряду та з дотриманням встановлених норм законодавства. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії в частині зарахування стажу згідно довідки про заробітну плату №118 від 15.02.2015 видану ООО «НЕДРА» та трудової книжки НОМЕР_1 за періоди роботи з 17.10.2007 по 17.10.2008, з 13.08.2009 по 19.11.2009, з 12.02.2010 по 02.07.2010, з 19.07.2010 по 26.12.2010, з 29.06.2011 по 29.05.2012, з 02.10.2012 по 04.09.2013, з 10.09.2013 по 03.06.2014 на території російської федерації.

За принципом екстериторіальності заяву позивача з доданими документами розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області.

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області від 17.09.2025 №70 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії в частині зарахування до страхового стажу періодів.

В оскаржуваному рішенні вказано, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року. В проведенні перерахунку пенсії в частині зарахування до страхового стажу періодів роботи в Російській РФСР відмовити у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Вирішуючи цей спір, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами частини першої статті 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, а з 01.01.2004 - до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Предмет спору у цій справі зводиться до встановлення обставин правомірності рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком, яке вмотивоване посиланням на обставини відсутності необхідного страхового стажу.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та РФ (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковане у Офіційному віснику України 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За таких обставин безпідставними є посилання Управління на ту обставину, що з 01.01.2023 РФ також припинила участь в Угоді, позаяк вказане не впливає на чинність Угоди для України до 19.06.2023.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що на час трудової діяльності позивача у спірний період Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.01.1992 на території РФ.

Крім того, з урахуванням статті 13 Угоди не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 18 листопада 2024 року у справі № 340/4436/23.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує вищенаведені висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2024 року у справі № 340/4436/23.

З огляду на вищенаведене, Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, за результатом розгляду документів, доданих до заяви позивача, оскаржуваним рішенням безпідставно не зарахувало позивачу до страхового стажу періоди роботи: з 17.10.2007 по 17.10.2008, з 13.08.2009 по 19.11.2009, з 12.02.2010 по 02.07.2010, з 19.07.2010 по 26.12.2010, з 29.06.2011 по 29.05.2012, з 02.10.2012 по 04.09.2013, з 10.09.2013 по 03.06.2014 згідно довідки про заробітну плату №118 від 15.02.2015 виданої ООО «НЕДРА» та трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.жовтня 2007.

З урахуванням вищевикладеного, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позов шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про відмову у проведенні перерахунку пенсії в частинні зарахування до страхового стажу періодів роботи та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області повторно розглянути заяву позивача від 08.09.2025, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи з 17.10.2007 по 17.10.2008, з 13.08.2009 по 19.11.2009, з 12.02.2010 по 02.07.2010, з 19.07.2010 по 26.12.2010, з 29.06.2011 по 29.05.2012, з 02.10.2012 по 04.09.2013, з 10.09.2013 по 03.06.2014 згідно довідки про заробітну плату №118 від 15.02.2015 виданої ООО «НЕДРА» та трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.10.2007.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області від 17.09.2025 року № 70 про відмову у проведенні перерахунку пенсії в частинні зарахування до страхового стажу періодів роботи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.09.2025, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи з 17.10.2007 по 17.10.2008, з 13.08.2009 по 19.11.2009, з 12.02.2010 по 02.07.2010, з 19.07.2010 по 26.12.2010, з 29.06.2011 по 29.05.2012, з 02.10.2012 по 04.09.2013, з 10.09.2013 по 03.06.2014 згідно довідки про заробітну плату №118 від 15.02.2015 виданої ООО «НЕДРА» та трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.10.2007.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (адреса: 36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір на суму 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяКрутько Олена Василівна