Справа № 620/4503/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4503/25 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В., Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, Корюківського районного суду Чернігівської області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, Корюківського районного суду Чернігівської області, Державної судової адміністрації, у якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Корюківського районного суду Чернігівської області від 01.01.2025 № 2-ос «Про встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям Корюківського районного суду Чернігівської області»;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області здійснити з 01.01.2025 перерахунок та виплату ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі, відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу;

визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неналежного фінансування забезпечення діяльності судів в частині дотримання положень частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу» від 10.13.2015 № 889-VIII відносно ОСОБА_1 з 25.01.2024;

зобов`язати Державну судову адміністрацію України, як головного розпорядника бюджетних коштів, здійснити належне фінансове забезпечення діяльності судів в частині дотримання положень частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу», відносно ОСОБА_1 , виходячи з положень частини першої статті 52 Закону № 889, відповідно до якої надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказав на порушення чинного законодавства України щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника апарату Корюківського районного суду Чернігівської області від 01.01.2025 № 2-ос «Про встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям Корюківського районного суду Чернігівської області» в частині встановлення ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області здійснити, з 01.01.2025 перерахунок та виплату ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі, відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неналежного фінансування забезпечення діяльності судів в частині дотримання положень частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу» відносно ОСОБА_1 з 25.01.2024.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України, як головного розпорядника бюджетних коштів, здійснити належне фінансове забезпечення діяльності Корюківського районного суду Чернігівської області, в частині дотримання положень частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу», відносно ОСОБА_1 , виходячи з положень частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу», відповідно до якої надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 11.02.2026.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 працює на посаді старшого судового розпорядника Корюківського районного суду Чернігівської області.

Відповідно до наказу керівника апарату Корюківського районного суду від 01.08.2016 №24-ос від 01.08.2016, позивачу встановлено надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 50 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого станом на 01.08.2016 становить 21 рік 6 місяців 2 дні.

01.01.2025 набрав чинності Закон України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік», відповідно до пункту 13 розділу Прикінцевих положень якого, надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

На виконання абзацу другого пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», наказом керівника апарату Корюківського районного суду Чернігівської області від 01.01.2025 № 2-ос «Про встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям Корюківського районного суду Чернігівської області» на підставі пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» позивачу встановлено надбавку за вислугу років на державній службі на 2025 рік (з 01 січня 2025 року) у розмірі 30 відсотків посадового окладу, стаж державної служби який станом на 01.01.2025 становить 29 років 11 місяців 03 дні.

Позивач, вважаючи, що протиправно зменшено розмір надбавки за вислугу років державного службовця з 50 до 30 відсотків посадового окладу, звернувся до суду з цим позовом за зихистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» запроваджено норму, яка суперечить нормі частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшує розмір самої надбавки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби. Поряд із цим, до Закону України «Про державну службу» будь-яких змін щодо зменшення щорічного та граничного відсотку набавки за вислугу років, у тому числі, у зв`язку із проведенням класифікації посад не вносилось.

За висновками суду першої інстанції, спеціальним нормативно-правовим актом, є Закон України «Про державну службу», а не закон про затвердження бюджету України на відповідний рік.

У спірних правовідносинах, до застосування підлягає норма спеціального нормативно-правового акту, а саме частина першої статті 52 Закону України «Про державну службу», а не пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк фінансування державних органів здійснюється виключно в межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на відповідний фінансовий рік, та згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» № 3460-IX, надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Відтак, норми пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», є спеціальними відносно норм статті 52 Закону України «Про державну службу», а отже, саме вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів (стаття 5 Закону України «Про державну службу»).

Відповідно до положень частини першої статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно змісту ст. ст. 46, 50 Закону України «Про державну службу», стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: - посадового окладу; - надбавки за вислугу років; - надбавки за ранг державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; - премії (у разі встановлення).

Відповідно до норм частини першої статті 52 Закону «Про державну службу», надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Разом з цим, пунктом 3 розділу Прикінцевих положень Закону № 4059-IX було зупинено на 2025 рік дію частини першої статті 52 Закону №889-VIII в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад.

Пунктом 11 Прикінцевих положень Закону № 4059-IX, установлено, що у 2025 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, з урахуванням класифікації посад, проведеної у 2024 році, крім державних органів, зазначених у пунктах 16 та 17 цього розділу та частині сьомій статті 50 Закону України «Про державну службу».

Схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», яка в силу постанови Кабінету Міністрів від 31.12.2024 № 1534 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1409» застосовується в 2025 році у тому ж вигляді.

Таким чином, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», запроваджено норму, яка суперечить нормі частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки а вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.

Водночас, як правильно наголосив суд першої інстанції, до Закону України «Про державну службу» будь-яких змін щодо зменшення щорічного та граничного відсотку набавки за вислугу років, у тому числі, у зв`язку із проведенням класифікації посад не вносилось, що вказує на неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання.

У свою чергу, Кодекс адміністративного судочинства України містить такі норми, які визначають підходи до вирішення колізій у законодавстві: 1) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) (частини 1-2 статті 6); 2) у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВРУ, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України та ін.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага, надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Колегія суддів вважає, що за умов спірних правовідносин, спеціальним нормативно-правовим актом, є Закон України «Про державну службу», а не Закон про затвердження бюджету України на відповідний рік.

У рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим та правильним висновок суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносинах, до застосування підлягає норма саме спеціального нормативно-правового акту - частина першої статті 52 Закону України «Про державну службу», а не відповідний «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством, а відтак, наказ від 01.01.2025 № 2-ос «Про встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям Корюківського районного суду Чернігівської області» в частині встановлення позивачу на 2025 рік надбавки за вислугу років в розмірі 30 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого станом на 01.01.2025 становить 29 років 11 місяців 03 дні, не відповідає критеріям, визначеним у статті 2 КАС України та статті 19 Конституції України, у зв`язку із чим є протиправним та підлягає скасуванню у відповідній частині.

Згідно приписів частини п`ятої статті 50 Закону України «Про державну службу», скорочення бюджетних асигнувань, не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.

У свою чергу, роз`яснення НАДС, інших міністерств та центральних органів виконавчої влади щодо розрахунку заробітної плати мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм, а тому не можуть покладатися в основу видання наказів щодо встановлення складових заробітної плати державних службовців.

Слід наголосити на тому, що одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини, є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Водночас, Державна судова адміністрація України не забезпечила фінансування виплати належної позивачу надбавки за вислугу років у повному обсязі, чим допустила протиправну бездіяльність.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко