Справа № 200/7873/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа №200/7873/24

адміністративне провадження № К/990/56115/25

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі № 200/7873/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства Юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій, скасування подання та наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Міністерства Юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просила:

- визнати неправомірною дією департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо зазначення у відповіді від 24 жовтня 2024 року № 147411/155889-33/24/20.4.1. на скаргу ТОВ "Красний рибак" від 12 серпня 2024 року про порушення позивачкою при здійсненні виконавчого провадження № НОМЕР_1 вимог законодавства щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця та зобов`язати надати іншу відповідь;

- визнати протиправним та скасувати подання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 149983/20.4.1/33-24 від 30 жовтня 2024 року, наказ Міністерства юстиції України №2767/7 від 08 листопада 2024 року про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року відмовлено у задоволені позову.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі № 200/7873/24 скасовано.

Прийнято нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №2767/7 від 08 листопада 2024 року про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1.

09 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України, у якій скаржник просив скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд ухвалою від 22 грудня 2025 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі № 200/7873/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства Юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій, скасування подання та наказу, повернув особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

31 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшла вдруге касаційна скарга Міністерства юстиції України, у якій просить скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з касаційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтоване тим, що вперше касаційну скаргу подано в межах строків на касаційне оскарження, а також те, що касаційна скарга подається повторно після усунення усіх недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року визнано неповажними причини пропуску строку Міністерством юстиції України на касаційне оскарження постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року та касаційну скаргу залишено без руху. Надано скаржнику десятиденний строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України; доказів надсилання копії уточненої касаційної скарги іншим учасникам справи; клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

Роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині подання клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів у встановлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині подання уточненої касаційної скарги у встановлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто.

28 січня 2026 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали від 19 січня 2026 року від відповідача надійшла уточнена касаційна скарга та заява про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання про поновлення строку обґрунтоване тим, що ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2025 року касаційну скаргу було повернуто, однак, повернення касаційної скарги не позбавляє скаржника повторного звернення до суду. 31 грудня 2025 року скаржник звернувся до суду касаційної інстанції вдруге, проте, ухвалою Верховного Суду від та 19 січня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху.

Скаржник вказує, що повторно подані касаційні скарги не просто подавались, а не зволікаючи вживались заходи щодо усунення недоліків касаційних скарг, що слугували підставою для їх повернення. Разом з тим, скаржник у клопотанні фактично описує обставини справи та наводить свої доводи щодо незгоди з оскаржуваними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Поряд з цим, заявник, як на підставу для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, покликається на введення на території України воєнного стану та вплив наслідків повномасштабного вторгнення противника на функціонування об`єктів критичної інфраструктури, наявність довготривалих відключень електроенергії та відсутність сталого підключення до мережі Інтернет на території міста Полтави (де безпосередньо знаходиться робоче місце представника Міністерства) та Полтавської області.

Так, Суд звертає увагу скаржника, що така обставина, як застосування аварійних відключень електроенергії, тривала відсутність електропостачання не можуть бути обґрунтованими підставами для поновлення строку, оскільки стабілізаційні відключення електроенергії не є безперервними, а скаржником не надано жодних доказів на підтвердження того, яким чином зазначені обставини унеможливили його звернення до суду з касаційною скаргою в найкоротші строки.

Разом з тим, сам по собі факт введення воєнного стану в Україні не є автоматичною поважною причиною для поновлення строків звернення до суду. У випадку посилання на указану обставину, як підставу поновлення процесуального строку, скаржник має обґрунтувати, як саме бойові дії, окупація, евакуація чи відсутність зв`язку завадили вчасно звернутися до суду із касаційною скаргою.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тобто особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслений характер процесуальної поведінки учасників справи, відповідно до якого особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить діяти сумлінно, тобто виявляти добросовісне ставлення до наявних у неї прав і здійснювати їхню реалізацію в такий спосіб, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без невиправданих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, передусім щодо дотримання строку на касаційне оскарження. Для цього учасник справи повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати цілком наявні засоби та можливості, передбачені законодавством

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Водночас Суд звертає увагу, що та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Cуд зазначає, що невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги, не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Разом з тим ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року надавалась оцінка щодо поважності причин пропуску строку після повернення касаційних скарг.

Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

У контексті наведеного, зважаючи на приписи вказаних правових норм законодавства, невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до моменту подання повторної касаційної скарги пройшло понад три місяці, доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтованими та не можуть бути визнані судом поважною причиною пропуску строку, встановленого КАС України.

Разом з тим, в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху Суд звертав увагу скаржника на такий недолік касаційної скарги, як відсутність належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, з зазначенням, що саме є підставою для касаційного оскарження та обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також зазначення виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Так, в уточненій касаційній скарзі, як на підставу касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи при цьому на застосування апеляційним судом норм права, а саме положень статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", статей 27 та 45 Закону України «Про виконавче провадження» без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у справах № 120/1417/20, №260/801/19, № 121/1414/20-а, № 640/13697/19, № 916/1456/21. Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції безпідставно не розглядаючи по суті питання фактичного стягнення основної винагороди без проведення виконавчих дій, всупереч наведеній позиції Верховного Суду у справі № 200/7873/24 та в порушення вимог статті 242 КАС України зробив лише висновок про правомірність її винесення приватним виконавцем. Проте, жодним чином не обґрунтовує подібності правовідносин у справах (у яких викладено висновки Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Наступною підставою касаційною оскарження судового рішення скаржник вказує пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду у справі № 640/29622/20 щодо питання застосування частини одинадцятої статті 31 Закону № 1403 у взаємозв`язку із пунктом 5 частини п`ятої статті 27 та частини третьої статті 45 Закону № 1404. Скаржник зазначає, що після ухвалення постанови від 19 грудня 2024 року відбулися нормативні уточнення, зокрема, внесено зміни до Інструкції з організації примусового виконання рішень наказом Міністерства юстиції України від 13 серпня 2025 року № 2204/5, якими підкреслено необхідність урахування особливостей, встановлених частинами п`ятою-восьмою статті 27 Закону № 1404 при застосуванні механізму нарахування винагороди. Наведені зміни вказують на наявність нових регуляторних підстав для перегляду правозастосовчої позиції Верховного Суду у частині її практичної реалізації.

В ухвалі про залишення касаційні скарги без руху Верховний Суд зазначав, що норма пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України регламентує, що особа, яка звертається з касаційною скаргою, повинна обґрунтувати необхідність відступу від висновку Верховного Суду застосованого судом апеляційної інстанції. Про це прямо вказано і в абзаці 3 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України.

Проте, уточнена касаційна скарга містить лише загальні посилання на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, що не є підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, відповідачем не обґрунтовано підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з тим, посилання скаржника на наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зводиться до цитування наведених у первісній скарзі аргументів, відтак, не є належним обґрунтуванням наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 329, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними, зазначені Міністерства Юстиції України, підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі № 200/7873/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства Юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій, скасування подання та наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді: Л.О. Єресько

В.М. Соколов