Справа № 200/9315/25
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року Справа№200/9315/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 93 від 19.09.2025 щодо відмови в нарахуванні і виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії (як працівнику охорони здоров`я), відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на нарахування і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти його місячних пенсій станом на день призначення пенсії: період роботи на посаді лікаря-інтерна по анестезіології та реаніматології у Центральній міській лікарні м. Первомайськ Ворошиловградської області з 01.08.1988 по 04.08.1989; період навчання у Ворошиловградському медичному інституті з 01.09.1982 по 01.08.1988; період роботи за зовнішнім сумісництвом з 29.04.2022 по 02.10.2023 на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради» Шептицької міської ради Львівської області; період роботи за зовнішнім сумісництвом з 01.03.2023 по 05.10.2023 на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти його місячних пенсій станом на день призначення пенсії.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі 10 пенсій. Відповідач відмовив у задоволенні вимог позивача, до страхового стажу роботи не враховано період його роботи певні періоди. На думку позивача, зазначені періоди роботи протиправно не були зараховані відповідачем до страхового стажу, у зв`язку з чим йому було відмовлено у виплаті грошової допомоги.

Суд ухвалою від 04.12.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідач надіслав відзив, заперечує проти задоволення позову. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що до стажу роботи для визначення права на призначення грошової допомоги не можливо зарахувати періоди роботи, а саме: з 01.08.1988 по 04.08.1989 відсутня довідка, яка уточнює період роботи на посаді лікаря інтерна по анестезіології і реанімації (відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.11.1983 відсутній наказ на прийняття); з 25.01.2015 по 31.01.2015, з 01.05.2019 по 31.05.2019 робота за сумісництвом; з 03.04.2022 по 04.10.2023 був відсутній на роботі з нез`ясованих причин (довідка від 06.02.2025 № 01/10-122). З урахуванням викладеного позивачу відмовлено в перерахунку пенсії за віком за заявою від 11.09.2025 у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи 35 років. Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.09.2025 № 93 про відмову позивачу в перерахунку пенсії за віком, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами підстави та предмет позову у своєму відзиві на позовну заяву. На підставі викладеного, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити їх.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 24.01.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

11.09.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058.

Рішенням від 19.09.2025 №93 відповідач відмовив у виплаті допомоги у зв`язку з відсутністю 35 років стажу, що підтверджує роботу позивача в закладах державної або комунальної власності на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку. Також зазначає, що відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV, та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е) статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Проаналізувавши матеріали електронної пенсійної справи та додатково надані документи встановлено, що страховий стаж, що дає право на виплату грошової допомоги на дату досягнення пенсійного віку складає 33 роки 10 місяців 1 день, що не достатньо для виплати грошової допомоги.

Вважаючи відмову відповідача неправомірною, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відтак право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, мають особи:

1) яким призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV після 01.10.2011;

2) які на день досягнення пенсійного віку працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

3) які мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на вищезазначених посадах;

4) які до призначення пенсії за віком не отримували будь-якої пенсії.

Відповідач відмовив позивач у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій з підстав відсутності 35 років стажу, що підтверджує роботу позивача в закладах державної або комунальної власності на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку.

Відповідач стверджує, що до стажу роботи для визначення права на призначення грошової допомоги не можливо зарахувати періоди роботи, а саме:

1) з 01.08.1988 по 04.08.1989 відсутня довідка, яка уточнює період роботи на посаді лікаря інтерна по анестезіології і реанімації (відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.11.1983 відсутній наказ на прийняття);

2) з 25.01.2015 по 31.01.2015, з 01.05.2019 по 31.05.2019 робота за сумісництвом;

3) з 03.04.2022 по 04.10.2023 був відсутній на роботі з нез`ясованих причин (довідка від 06.02.2025 № 01/10-122).

Щодо періоду з 01.08.1988 по 04.08.1989 роботи позивача.

Відомостями трудової книжки НОМЕР_3 підтверджено, що:

- 01.08.1988 - позивач на посаду лікаря-інтерна по анестезіології та реаніматології;

- 04.08.1989 - звільнений у зв`язку із закінченням інтернатури.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийому на роботу.

До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.5 цієї Інструкції в разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення, інші виправлення, виправлення виконується власником того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Таким чином, обов`язок щодо заповнення трудової книжки, внесення виправлення до трудової книжки вказаною Інструкцією покладався на адміністрацію підприємства, а не на працівника.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28.02.2018 у справі № 428/7863/17 та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.

Відповідачем не врахувано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування факту роботи позивача з 01.08.1988 по 04.08.1989.

У трудовій книжці наявний відтиск печатки підприємства та підпис уповноваженої особи, якою внесено запис до трудової книжки, записи №1 та №2 трудової книжки позивача не містять виправлень та є логічними.

Зазначена відповідачем обставина про відсутність номеру наказу про звільнення не конкретизована, та є формальною.

Згідно Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.09.1996 № 291, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.12.1996 за № 696/1721, та чинним до 21.06.2021 (далі наказ МОЗ № 291), основним завданням інтернатури є підвищення рівня практичної підготовки випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, їх професійної готовності до самостійної лікарської (провізорської) діяльності.

Відповідно до підпунктів 3.2.1, 3.5.1 та пункту 5.4 наказу МОЗ № 291 тривалість навчання в інтернатурі 1-2 роки.

Бази стажування лікарів (провізорів)-інтернів - це базові установи та заклади охорони здоров`я. Це можуть бути обласні, міські і центральні районні лікарні, міські та обласні дитячі лікарні, пологові будинки, диспансери, лікарні, підпорядковані іншим відомствам, клініки науково-дослідних інститутів, діагностичні центри, бюро судово медичної експертизи, установи і заклади санітарно-епідеміологічної служби, аптечні заклади тощо, що мають у своєму складі структурні підрозділи, підготовка в яких 20 передбачена навчальним планом та програмою інтернатури з відповідної спеціальності.

Практична частина контролю знань лікарями (провізорами)- інтернами окремих профілів здійснюється шляхом участі лікарів (провізорів)-інтернів в операціях, прийнятті пологів, клінічних, інструментальних, санітарно-епідеміологічних обстеженнях, виробничих процесах тощо, у присутності викладача.

Згідно частини 7 статті 18 Закону України «Про освіту» післядипломна освіта у сфері охорони здоров`я також включає інтернатуру.

Інтернатура проводиться в університетах, академіях, інститутах, наукових установах, закладах охорони здоров`я, визнаних центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я як бази інтернатури, і є обов`язковою формою первинної спеціалізації осіб за лікарськими та провізорськими спеціальностями для отримання кваліфікації лікаря-спеціаліста або провізора-спеціаліста.

Пунктом 36 розділу ІІІ («Лікарі-спеціалісти») Переліку лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 06.05.2021 № 884), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 893/7181, передбачено посаду «Лікар-інтерн».

Згідно статті 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичну допомогу надають відповідно до медичних показань професійно підготовлені медпрацівники, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я.

Своєю чергою, відповідно до підпункту 5 пункту 1 розділу ІІІ Положення про інтернатуру, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 22.06.2021 № 1254, бази стажування лікарів-інтернів повинні мати можливість надати лікарям-інтернам робочі місця та обсяг роботи відповідно до вимог навчальних планів та програм інтернатури з певної спеціальності.

Оскільки трудові правовідносини позивача з Центральною лікарнею міста Первомайськ в період з 01.08.1988 по 04.08.1989 складалися з приводу його роботи на посаді лікаря-інтерна, то на позивача та роботодавця розповсюджувались приписи статті 21 Кодексу законів про працю України, згідно з якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

З огляду на вищезазначене, відповідно до законодавства лікар-інтерн це посада працівника сфери охорони здоров`я, з яким обов`язково укладають трудовий договір і визначають заробітну плату, порядок її виплати. Оплата праці лікаря-інтерна обов`язок роботодавця, тобто закладу охорони здоров`я.

Зарплату лікарі-інтерни отримують за програмою медичних гарантій відповідно до Порядку реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення, щорічно затверджуваних відповідними постановами Кабінету Міністрів України.

Як судом встановлено, робота позивача в період з 01.08.1988 по 04.08.1989 на посаді лікаря-інтерном підтверджується записами в його трудовій книжці.

Отже, період роботи позивача у Центральній міській лікарні м. Первомайськ Ворошиловградської області в період з 01.08.1988 по 04.08.1989 на посаді лікаря інтерна по анестезіології та реаніматології відповідач протиправно не зарахував до його стажу, для визначення права на призначення грошової допомоги.

Щодо неврахування періоду навчання з 01.09.1982 по 28.06.1988 на факультеті лікувальної справи у Ворошиловградському медичному інституті, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту "д" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За приписами підпунктів «з», «і» та «к» частини 1, частини 3 пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 (далі - Положення № 590), крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також період навчання в професійно-технічних училищах та служба у складі Збройних сил СРСР.

Законом України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», а саме ч.1 ст.38 "Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно- технічної) освіти", обумовлено: час навчання у закладі професійної (професійно- технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як слідує з копії диплому серії НОМЕР_4 позивач у період з 01.09.1982 по 28.06.1988, навчався у Ворошиловградському медичному інституті та отримав кваліфікацію лікувальна справа.

Після закінчення навчання позивача прийнято на посаду лікаря-інтерна для проходження інтернатури, відповідно до запису № 7 трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка передбачає пільгове пенсійне забезпечення, а перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, у зв`язку з чим вказаний період повинен бути зарахований позивачу.

Щодо іншої частини позовних вимог за період навчання 29.06.1988 по 31.07.1988, суд вказує, що відповідач правомірно відмовив у зарахуванні зазначеного періоду його навчання до стажу, для визначення права на призначення грошової допомоги, оскільки фактичний період навчання визначено саме дипломі серії НОМЕР_4 .

Щодо періоду роботи позивача з 25.01.2015 по 31.01.2015, з 01.05.2019 по 31.05.2019.

Відмовляючи позивачу в зарахуванні до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду роботи з 25.01.2015 по 31.01.2015, з 01.05.2019 по 31.05.2019, відповідач зазначає, що у зазначений період працював лікарем за сумісництвом. Проте право на пенсію за вислугу років визначається за основною посадою, внесеною до трудової книжки.

До страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909).

До Переліку № 909 входять посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 № 245 "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що робота лікаря в лікарняних закладах за сумісництвом підлягає зарахуванню як робота, що передбачена у Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 295/8391/15-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні періоду роботи з 25.01.2015 по 31.01.2015, з 01.05.2019 по 31.05.2019 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо спірного періоду з 03.04.2022 по 04.10.2023.

Долучені до позовної заяви докази містять довідку Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янськ» () від 06.02.2025 № 01/10-122.

Згідно з вищезазначеною довідкою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює на вказаному підприємстві на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 02.11.2019 по теперішній час. Факт перебування у трудових відносинах підтверджується записом № 19 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 17.11.1983.

Водночас, довідка містить відомості про те, що Позивач був відсутній на роботі з нез`ясованих причин у період з 03.04.2022 по 04.10.2023. Цей факт підтверджується Індивідуальними відомостями про застрахованих осіб (форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, які свідчать, що в період з травня 2022 року по вересень 2023 року КНП «Міська клінічна лікарня м. Слов`янськ» не нараховувало ОСОБА_1 заробітну плату за основним місцем роботи та не сплачувало за нього відповідні страхові внески.

Разом з тим позивач пояснює, що 24.02.2022 розпочалася нова фаза активних бойових дій на території України, а саме повномасштабне вторгнення збройних формувань російської федерації. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. У наслідок погіршення безпекової ситуації у місті Слов`янськ Донецької області, Позивач був змушений здійснити переміщення до Львівської області для тимчасового проживання.

Відповідно до довідки виданої КНП «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради» () № 133 від 26.08.2025, позивач працевлаштувався до Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» () прийнятий на посади з відповідним навантаженням, з медичним стажем 33 р. 08.м. 15дн., маючи вищу категорію за спеціальністю «Анестезіолог», яка дійсна до 18.12.2024:

- лікаря-анестезіолога на 0,5 ставки відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 29.04.2022 за сумісництвом (наказ від 28.04.2022 № 216/к/тр).

- 01.12.2022 переведений на посаду лікаря -анестезіолога на 0,75 ставки відділення анестезіології та інтенсивної терапії, за зовнішнім сумісництвом (наказу № 619-к від 30.11.2022);

- 01.03.2023 переведений на посаду лікаря-анестезіолога на 0,5 ставки відділення анестезіології та інтенсивної терапії, за зовнішнім сумісництвом (наказ №96-у від 16.02.203);

- 19.05.2023 переведений на посаду лікаря-анестезіолога на 0,75 ставки відділення анестезіології та інтенсивної терапії, за зовнішнім сумісництвом (наказ №253-к від 18.05.2023);

- 02.10.2023 звільнений з посади лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії за сумісництвом за згодою сторін з компенсацією за невикористану відпустку 21 календарний день (наказ від 02.10.2023 № 509/к/тр).

Згідно з рішенням сорок сьомої сесії восьмого скликання Шептицької міської ради від

23.01.2025 № 3260, було прийнято рішення «Про перейменування Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» () у Комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради».

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у період з травня 2022 року по вересень 2023 року Комунальним некомерційним підприємством «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради» () ОСОБА_1 нараховувалася заробітна плата та сплачувалися за нього відповідні страхові внески.

Крім того, судом встановлено трудові відносини позивача із КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області за зовнішнім сумісництвом. Позивач працював на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії на 0,5 ставки, з проведенням оплати за вищу категорію зі спеціальності «Анестізіологія» терміном по 18.12.2024, згідно наказу № 69-к від 19.12.2019 по ДОЗ Донецької Облдержадміністрації з окладом згідно штатного розпису. Працевлаштування відбулося з 01.03.2023 на підставі наказу № 54-к/тр від 28.02.2023 року. Звільнення від займаної посади відбулося 05.10.2023 за згодою сторін, відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, з компенсацією за невикористану відпустку (19 календарних днів), відповідно до наказу № 308-к/тр від 26.09.2023.

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у період з березня 2023 року по вересень 2023 року КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області ОСОБА_1 нараховувалася заробітна плата та сплачувалися відповідні страхові внески.

Отже, вимоги в цій частині зарахування до страхового стажу, що дає право на нарахування і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти його місячних пенсій станом на день призначення пенсії періодів роботи за зовнішнім сумісництвом з 29.04.2022 по 02.10.2023 на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради» Шептицької міської ради Львівської області; періодів роботи за зовнішнім сумісництвом з 01.03.2023 по 05.10.2023 на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Тому відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності своїх дій, що є підставою для часткового задоволення позову.

Відповідно до частин 1, 3, 8 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що підставою звернення до суду стало протиправне рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 93 від 19.09.2025 щодо відмови в нарахуванні і виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії (як працівнику охорони здоров`я), відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» ОСОБА_1 ;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на нарахування і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти його місячних пенсій станом на день призначення пенсії: період навчання у Ворошиловградському медичному інституті з 01.09.1982 по 28.06.1988; період роботи на посаді лікаря-інтерна по анестезіології та реаніматології у Центральній міській лікарні м. Первомайськ Ворошиловградської області з 01.08.1988 по 04.08.1989; період за сумісництвом з 25.01.2015 по 31.01.2015, з 01.05.2019 по 31.05.2019; період роботи за зовнішнім сумісництвом з 29.04.2022 по 02.10.2023 на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради» Шептицької міської ради Львівської області; період роботи за зовнішнім сумісництвом з 01.03.2023 по 05.10.2023 на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти його місячних пенсій станом на день призначення пенсії.

В іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 968,96 грн.

Повне судове рішення складено 16.02.2026.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька