Справа № 380/21914/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа №380/21914/24

адміністративне провадження №К/990/4151/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Соколова В.М., Єресько Л.О.,

перевіривши касаційну скаргу Державної митної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 380/21914/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці, Державної митної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Галицька митниця Держмитслужби про стягнення заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Львівської митниці, Державної митної служби України, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Галицької митниці Держмитслужби, у якій просив:

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 07 березня 2023 року по 24 вересня 2024 року у розмірі 504 844,76 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі №380/9055/22 за період з 07 березня 2023 року по 24 вересня 2024 року у розмірі 504844,76 грн, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна митна служба України 19 листопада 2025 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року касаційну скаргу Державної митної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 380/21914/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці, Державної митної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Галицька митниця Держмитслужби про стягнення заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна митна служба України 16 грудня 2025 року вдруге звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2026 року касаційну скаргу Державної митної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 380/21914/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці, Державної митної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Галицька митниця Держмитслужби про стягнення заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, повернуто особі, яка її подала.

27 січня 2026 року до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга Державної митної служби України, в якій скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 380/21914/24, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської митниці, Державної митної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Галицька митниця Держмитслужби про стягнення заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, відмовити у повному обсязі.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху з таких підстав.

За приписами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень представник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Як на підставу касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи при цьому на застосування апеляційним судом норм права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2020 року у справі № 234/15372/17, від 11 лютого 2021 року у справі № 826/9815/18, від 26 травня 2022 року у справі № 807/3591/14, від 06 лютого 2025 року у справі № 620/17004/21, від 31 січня 2019 року № 800/186/17.

У цьому контексті суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є наявність та взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, скаржник навів у ній окремо сукупність норм матеріального та процесуального права в контексті його доводів щодо фундаментального значення порушуваних у касаційній скарзі правових питань та відсутності єдиних висновків щодо їх застосування у судовій практиці, а також постанови Верховного Суду, зазначивши поряд із цим певні висновки поза зв`язком з конкретними правовими нормами, правила щодо застосування яких висловив Верховний Суд та змістом правовідносин, у межах яких ці висновки викладено.

Отже, наразі скаржник, пославшись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не продемонстрував наявності у цьому випадку одночасно і у взаємозв`язку тих чотирьох умов, про які йшлося вище і які зумовлюють можливість оскарження судових рішень із зазначеної підстави, а саме (1) конкретну норму (норми) матеріального права, яку апеляційний суд застосував неправильно із вказанням (2) постанови Верховного Суду та відображенням наведеного у ній висновку про те, як цю норму (норми) слід застосовувати та у цьому контексті (3) зазначенням висновків суду апеляційної інстанції, що суперечать цій позиції, а також (4) посиланням на те в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Формальне відображення у касаційній скарзі певної сукупності норм матеріального права, які, на думку автора касаційної скарги, неправильно застосували суди, а також переліку постанов Верховного Суду з частковим (вирваним з контексту) висвітленням наведених у них висновків без будь-якої конкретизації і системного зв`язку зі спірними правовідносинами, демонструє суто формальний підхід у намаганні дотриматися правил касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що, при цьому, не зумовлює можливості відкрити касаційне провадження із цієї підстави, оскільки викладені у такий спосіб доводи і обґрунтування не є належними у розумінні зазначеної правової норми.

Отож, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Поряд з цим, під час перевірки касаційної скарги встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 329 КАС України якою передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції складено 08 жовтня 2025 року, а касаційну скаргу вперше подано 20 листопада 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року касаційну скаргу Державної митної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 380/21914/24, повернуто особі, яка її подала.

Так, відповідно до відомостей з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» (далі - КП ДСС) ухвалу Верховного Суду від 02 грудня 2025 року, доставлено до електронного кабінету скаржника 02 грудня 2025 року о 18:42, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

16 грудня 2025 року скаржник через підсистему «Електронний суд» вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2026 року касаційну скаргу Державної митної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 380/21914/24, повернуто особі, яка її подала.

Відповідно до відомостей з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» (далі - КП ДСС) ухвалу Верховного Суду від 06 січня 2026 року, доставлено до електронного кабінету скаржника 06 січня 2026 року о 20:12, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

27 січня 2026 року скаржник через підсистему «Електронний суд» втретє звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

В поданій касаційній скарзі скаржник не порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Суд уважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Згідно із частиною третьою статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Крім того, положенням частини четвертої статті 330 КАС України передбачено, що до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Як убачається із матеріалів касаційної скарги скаржником при зверненні до суду касаційної інстанції сплачено судовий збір у розмірі 8 077 (вісім тисяч сімдесят сім) гривень 52 копійки (платіжна інструкція від 14 листопада 2025 року №1161).

Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З оскаржуваних судових рішень убачається, що позивач у цій справі є фізичною особою, який звернувся до суду в 2024 році.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Рішеннями судів попередніх інстанцій, які оскаржуються в касаційному порядку, задоволено одну позовну вимогу майнового характеру.

Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру фізичною особою на рівні 01 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3028,00 гривні.

Заявник оскаржує рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, зокрема, в частині стягнення з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітоку за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі №380/9055/22 за період з 07 березня 2023 року по 24 вересня 2024 року у розмірі 504 844,76 гривень і 01 відсоток від указаної суми дорівнює 5 048,45 гривень.

Отже, ціна позову в частині оскарженої позовної вимоги майнового характеру складає 5 048,45 гривень.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду встановлена на рівні 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 10 096,90 гривень (200% від 5 048,45) за одну вимогу майнового характеру.

Отже, заявнику касаційної скарги необхідно до

платити судовий збір у розмірі 2 019,38 гривень.

Реквізити для сплати судового збору:

отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102;

рахунок отримувача: UA0026007;

;

код класифікації доходів бюджету: 22030102;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

найменування додатку, збору, платежу: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)", номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Поряд з цим, судом встановлено, що касаційна скарга не відповідає вимогам частини 4 статті 330 КАС України, якою передбачено, що до касаційної скарги також додаються її копії відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга подається до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Скаржником подано касаційну скаргу за допомогою підсистеми «Електронний суд» проте, доказів надсилання її копії третій особі - Галицькій митниці Держмитслужби, з урахуванням положень статті 44 КАС, України Суду не надано.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення, уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, документу про сплату судового збору, а також надання відповідних доказів надсилання касаційної скарги третій особі.

Керуючись статтями 169, 248, 329-332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної митної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 380/21914/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці, Державної митної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Галицька митниця Держмитслужби про стягнення заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:

- заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення;

- уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України;

- доказів надсилання касаційної скарги третій особі;

- документу про сплату судового збору.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині виконання вимог частини третьої статті 332 КАС України у відкритті касаційної скарги буде відмовлено.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху в частині надання доказів надсилання касаційної скарги іншим учасникам справи, касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов