Справа № 640/8483/21
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Кропивницький Справа № 640/8483/21

провадження № 2-іс/340/706/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідача, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1189-17 від 09.11.2017 зі сплати єдиного соціального внеску на суму 21392,69 грн;

- зобов`язати виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску у розмірі 46428,25 гривень.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2021 відкрито провадження, адміністративну справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.71-73).

На виконання положень Закону України від 13.12.2022 року №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", у відповідності з Порядком передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженим наказом ДСА України №399 від 16.09.2024, згідно супровідного листа Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 №01-19/3049/25 до Кіровоградського окружного адміністративного суду передано 689 судових справ (у тому числі дану справу) (а.с.85).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025, справу № 640/8483/21 передано на розгляд судді А.В. Сагуну (а.с.86).

Ухвалою судді від 30.06.2025 справу прийнято до провадження і вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.87-88).

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що з 2013 року підприємницьку діяльність не здійснював, доходу не отримував, а з 2015 року постійно проживав та працював за кордоном, у зв`язку з чим не був податковим резидентом України. Позивач вважає, що автоматичне нарахування контролюючим органом єдиного внеску є протиправним, оскільки він не здійснював господарської діяльності та перебував у трудових відносинах як найманий працівник, а відтак був застрахованою особою. Також позивач зазначає, що контролюючий орган тривалий час не направляв вимогу про сплату боргу, що призвело до значного зростання суми заборгованості та поклало на нього надмірний фінансовий тягар, чим було порушено принцип правової визначеності та пропорційності. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною і скасувати її, а також зобов`язати відповідача виключити відповідну суму недоїмки з інтегрованої картки платника.

Відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, зазначивши, що позивач у спірний період перебував на обліку як фізична особа - підприємець та застосовував спрощену систему оподаткування. Вказує, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а пунктом 3 частини першої статті 7 цього Закону чітко встановлено обов`язок таких осіб сплачувати єдиний внесок у розмірі не меншому за мінімальний страховий внесок незалежно від отримання доходу. Згідно з даними інтегрованої картки платника позивачу щоквартально нараховувався єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску, однак обов`язок зі сплати ним належним чином не виконано, у зв`язку з чим утворилася недоїмка. Формування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) здійснено на підставі даних інформаційних систем відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI та Інструкції № 449. У зв`язку з наведеним відповідач просить у задоволенні позову відмовити (а.с.77-79, 92-94).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

З 22.03.2006 року позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності: 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна".

На підставі власного рішення позивача 16.06.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис за № 8009478 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

За даними інформаційних баз даних ДПС позивач з 23.03.2006 року по 16.06.2020 року перебував на обліку як ФОП в ГУ ДПС у м. Києві (ДПІ у Дарницькому районі), та з 01.04.2013 року по 16.06.2020 року знаходився на спрощеній системі оподаткування.

В інтегрованій картці платника податків ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кодом платежу 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковувалися щоквартальні нарахування єдиного внеску у розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць відповідно до обраної системи оподаткування на загальну суму 47 947,58 грн, зокрема: за ІІІ квартал 2013 року - 1 194,03 грн; за IV квартал 2013 року - 1 218,67 грн; за І квартал 2014 року - 1 267,95 грн; за ІІ квартал 2014 року - 1 267,95 грн; за ІІІ квартал 2014 року - 1 267,95 грн; за IV квартал 2014 року - 1 267,95 грн; за І квартал 2015 року - 1 267,95 грн; за ІІ квартал 2015 року - 1 267,95 грн; за ІІІ квартал 2015 року - 1 323,47 грн; за IV квартал 2015 року - 1 434,51 грн; за І квартал 2016 року - 909,48 грн; за ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн; за ІІІ квартал 2016 року - 957,00 грн; за IV квартал 2016 року - 990,00 грн; за І квартал 2017 року - 2 112,00 грн; за ІІ квартал 2017 року - 2 112,00 грн; за ІІІ квартал 2017 року - 2 112,00 грн; за IV квартал 2017 року - 2 112,00 грн; за І квартал 2018 року - 2 457,18 грн; за ІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн; за ІІІ квартал 2018 року - 2 457,18 грн; за IV квартал 2018 року - 2 457,18 грн; за І квартал 2019 року - 2 754,18 грн; за ІІ квартал 2019 року - 2 754,18 грн; за ІІІ квартал 2019 року - 2 754,18 грн; за IV квартал 2019 року - 2 754,18 грн; за І квартал 2020 року (січень-лютий) - 2 078,12 грн.

Станом на 31.10.2017 року сума недоїмки зі сплати єдиного внеску склала 21 392,69 грн, що утворилася внаслідок щоквартального нарахування мінімального страхового внеску за період з 2014 по 2017 роки (а.с.39-43).

У зв`язку з наявністю заборгованості 09.11.2017 року контролюючим органом винесено вимогу № Ф-1189-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21 392,69 грн (а.с.35).

Незгода позивача з вимогою зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 92 Конституції України вказує, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, а також система оподаткування, податки і збори.

Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній до 01 січня 2017 року) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналогічні положення містяться у пункті 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI у редакції, чинній з 01 січня 2017 року.

Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з абзацом третім частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній до 31.12.2017 року) фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У редакції Закону № 2464-VI, чинній з 01.01.2018 року, відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 цього Закону платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також подавати звітність до органу доходів і зборів.

Частиною дванадцятою статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З аналізу наведених норм права вбачається, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується органом доходів і зборів на підставі даних його інформаційних систем у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, під якою розуміється сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464-VI. Фізична особа - підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування та не припинила державну реєстрацію, зобов`язана сплачувати єдиний внесок у розмірі не меншому за мінімальний страховий внесок незалежно від фактичного здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу.

У цій справі підставою для винесення оскаржуваної вимоги є наявність у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на кінець календарного місяця, відомості про яку містяться в інформаційній системі органу доходів і зборів.

При цьому, працевлаштування позивача за кордоном та не проживання на території України з березня 2015 року по листопад 2019 року не може свідчити про не здійснення ним підприємницької діяльності як ФОП, з огляду на відсутність запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цієї фізичної особи.

Слід зазначити, що факт роботи позивача за кордоном не є свідченням того, що за нього сплачував єдиний внесок роботодавець у розумінні вимог саме Закону № 2464-VI. До того ж, вказаний Закон не містить у переліку випадків, за яких особи звільняються від оподаткування, факту проживання такої особи не на території України.

Водночас з наданої до суду копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.06.1990 року установлено, що позивач у періоди з 02 червня 2014 року по 02 липня 2014 року та з 01 березня 2015 року по 27 березня 2015 року перебував у трудових відносинах із роботодавцями, які відповідно до Закону № 2464-VI були платниками єдиного внеску за найманого працівника (а.с.11-13).

Доказів спростування вищевказаного відповідач суду не надав.

З огляду на встановлені розміри мінімального страхового внеску у відповідні періоди, нарахування єдиного внеску за другий квартал 2014 року здійснювалося з розрахунку 422,65 гривень за місяць, а за перший квартал 2015 року - також у розмірі 422,65 гривень за місяць. Таким чином, за червень 2014 року та березень 2015 року сума нарахувань становить загалом 845,30 гривень.

Отже, з урахуванням перебування позивача у трудових відносинах у зазначені місяці, відповідні суми єдиного внеску підлягають виключенню з розрахунку недоїмки, оскільки в ці періоди обов`язок зі сплати єдиного внеску покладався на роботодавця.

Суд враховує, що особа, яка провадить підприємницьку діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку така особа є застрахованою, а платником єдиного внеску за неї є роботодавець, і мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше ж тлумачення положень Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичною особою - підприємцем, яка одночасно перебуває у трудових відносинах, призводить до подвійної його сплати як безпосередньо особою, так і роботодавцем, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19 та підтримана у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19 і від 23 січня 2020 року у справі № 480/4656/18, що враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1189-17 від 09.11.2017 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21 392,69 грн є протиправною в частині включення до її складу сум єдиного внеску за періоди перебування позивача у трудових відносинах, а саме за червень 2014 року та березень 2015 року, що у сукупності становить 845,30 грн, у зв`язку з чим підлягає скасуванню в цій частині.

Разом із тим судом установлено, що доказів перебування позивача у трудових відносинах в інші періоди до внесення 16 червня 2020 року запису про припинення його підприємницької діяльності до матеріалів справи не надано.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для висновку про протиправність нарахування єдиного внеску за інші періоди, охоплені спірною вимогою, а тому в цій частині вимога про сплату боргу (недоїмки) є правомірною та скасуванню не підлягає.

Щодо зобов`язання відповідача виключити з індивідуальної картки платника податків відомості про наявність боргу, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 19-1.1.10 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, до функцій контролюючого органу зокрема входить забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

Пунктом 63.11 статті 63 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи забезпечують достовірність даних про платників податків в Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, реєстрі платників податку на додану вартість, реєстрі неприбуткових організацій та інших реєстрах, що формуються та ведуться контролюючими органами згідно з цим Кодексом, їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних.

Пунктом 63.12 статті 63 Податкового кодексу України, інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних.

Оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС згідно із Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом зазначеного наказу, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Інтегрована картка платника - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами. Інтегрована картка платника містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в інтегрованій картці платника розрахункових операцій.

Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в інтегрованій картці платника облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

Оскільки облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника, то на переконання суду матеріально-правовий інтерес платника податків полягає в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

З 05.04.2021 діє Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року № 5, який містить аналогічні положення.

Отже, відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан.

Разом з тим, суду на час розгляду справи не надано доказів того, що після набрання законної сили рішенням суду про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) у частині суми 845,30 грн відповідач, усупереч вимогам чинного законодавства та в межах здійснення своїх повноважень, продовжить обліковувати зазначену суму як податковий обов`язок позивача.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що права позивача в частині ведення інтегрованої картки платника податків уже порушені або будуть порушені в майбутньому, а тому вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з неї відомостей про наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску є передчасною та задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частина 3 статті 139 КАС України вказує, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 908,00 грн за вимогу майнового та в сумі 908,00 грн за вимогу немайнового характеру (а.с.58, 66). Отже пропорційно до розміру задоволених вимог майнового характеру (3,95%) на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 35,87 грн.

Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України", заява №19336/04).

Верховний Суд у постановах від 24.11.2021 року у справі №420/1109/20, від 29.11.2021 року у справі №420/13285/20, від 03.12.2021 року у справі №1.380.2019.000502 вказав, що, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн суду надано копії таких документів: Договір про надання правової допомоги №15/02-21 від 15.02.2021 (а.с.47-50), Додаткову угоду №1 від 15.02.2021 до Договору №15/02-21 (а.с.51), акт приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2021 (а.с.52), рахунок №15/02/21 від 15.02.2021 та №03/03/21 від 03.03.2021 (а.с.53-54), меморіальний ордер №@PL828777 від 15.02.2021 та №@PL362983 від 19.03.2021 (а.с.55-56).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2021, адвокатом було надано послуги: підготовка адвокатського запиту (1 документ) - 1000,00 грн; підготовка позовної заяви (1 документ) - 4000,00 грн.

Водночас, суд враховує, що позов у даній справі задоволено частково, а тому судові витрати позивача на правничу допомогу також підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже пропорційно до розміру задоволених вимог майнового характеру (3,95%) на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 197,50 грн.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м.Києві про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2017 № Ф-1189-17, в частині нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 845,30 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ЄДРПОУ ВП 44116011) судовий збір в сумі 35,87 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ЄДРПОУ ВП 44116011) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 197,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН