Справа № 120/10761/24
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10761/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук Максим Петрович Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

11 лютого 2026 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.

1. Короткий зміст позовних вимог.

1.1 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, у розмірі до 100000 грн за періоди з 15.03.2024 по 12.04.2024, з 15.04.2024 по 16.04.2024, а також з 25.04.2024 по 13.05.2024 пропорційно кількості днів перебування у відпустці для лікування після тяжкого порання за висновком ВЛК у зв`язку із пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

2.1 Позивач з 14.08.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .

2.2 06.09.2023 позивач отримав мінно-вибухову травму, травматичну ампутацію лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, вогнепальні осколкові поранення правої нижньої кінцівки, вогнепальні осколкові поранення правової кисті, турнікетний синдром нижньої кінцівки.

2.3 Позивач перебував на обстеженні та лікуванні: ПМД Оріхів - 06.09.2023, КНП "МЛЕ та ШМД" ЗМР з 06.09.2023 по 08.09.2023, КП "ДОКЛ ім. І.І. Мечникова "ДОР" з 08.09.2023 по 14.09.2023, ВМКЦР ЦР з 15.09.2023 по 08.11.2023, НДІ РОІ ім. М.І. Пирогова з 08.11.2023 по 20.12.2023, в/ч НОМЕР_4 з 20.12.2023 по 11.01.2024, ДКП "ВЕПОП" з 11.01.2024 по 15.02.2024, КНП "Могилів-Подільська ОЛІЛ" з 15.02.2024 по 15.03.2024, ДКП "ВЕПОП з 15.03.2024 по 12.04.2024, ВМКЛ № 1 з 12.04.2024 по 15.04.2024, в/ч НОМЕР_4 з 16.04.2024.

2.4 Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 25.04.2024 року № 610/1 наслідки вибухової травми відносяться до важких. Поранення "ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини" (підтверджено довідкою про обставини поранення (травми), виданою командиром військової частини НОМЕР_5 від 20.09.2023 № 693/6964).

2.5 Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 141 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

2.6 У зв`язку із незгодою позивача із розміром отриманої грошової винагороди за період перебування на лікуванні та у відпустці, останній звернувся із листом до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплати його винагороди у належному розмірі. Однак, вказана заява відповідачем проігнорована.

2.7 Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не виплати додаткової грошової допомоги у неналежному розмірі, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

3.1 Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 15.03.2024 по 12.04.2024, з 15.04.2024 по 16.04.2024;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 15.03.2024 по 12.04.2024, з 15.04.2024 по 16.04.2024 у збільшеному до 100000 грн розмірі, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум.

3.2 Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач проходив реабілітаційне лікування в умовах стаціонару, то вказане свідчить про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди за період з 15.03.2024 по 12.04.2024, з 15.04.2024 до 16.04.2024. Також, підстави для виплати додаткової винагороди за період з 25.04.2024 по 13.05.2024 відсутні.

4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

4.1 Відповідач просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для справи, та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

4.2 Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

ІІ. Мотивувальна частина.

1. Позиція апеляційного суду.

Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.

1.1 Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

1.2 У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Батьківщини, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

1.3 Пунктами 2 - 4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

1.4 Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. В силу пункту 17 цього Порядку, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

1.5 Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжено Указами Президента України та який діє станом на сьогодні.

1.6 На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168, пунктом 1 якої (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України № 217 від 07.03.2022; № 350 від 22.03.2022; № 754 від 01.07.2022; № 793 від 07.07.2022; № 1146 від 08.10.2022 - застосовується з 1 вересня 2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

1.7 Пунктом 5 постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

1.8 Постановою КМУ № 793 від 07.07.2022 доповнено Пункт 1 Постанови №168 абзацом, яким визначено, що у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

1.9 Отже, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

1.10 Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні. Таким чином, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

1.11 Спірним питанням в межах розгляду даної справи є наявні у позивача права на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою 06.09.2023 травмою.

1.12 Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що позивач отримав поранення внаслідок вибухової травми, що згідно з довідкою ВЛК № 61011 від 25.04.2024 року відноситься до важких, а поранення (травма) "ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини".

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 610 від 30.04.2024 позивач перебував на обстеженні та лікуванні: ПМД Оріхів - 06.09.2023, КНП "МЛЕ та ШМД" ЗМР з 06.09.2023 по 08.09.2023, КП "ДОКЛ ім. І.І. Мечникова "ДОР" з 08.09.2023 по 14.09.2023, ВМКЦР ЦР з 15.09.2023 по 08.11.2023, НДІ РОІ ім. М.І. Пирогова з 08.11.2023 по 20.12.2023, в/ч НОМЕР_4 з 20.12.2023 по 11.01.2024, ДКП "ВЕПОП" з 11.01.2024 по 15.02.2024, КНП "Могилів-Подільська ОЛІЛ" з 15.02.2024 по 15.03.2024, ДКП "ВЕПОП" з 15.03.2024 по 12.04.2024, ВМКЛ № 1 з 12.04.2024 по 15.04.2024, в/ч НОМЕР_4 з 16.04.2024.

Випискою-епікризом із медичної картки стаціонарного хворого № 1440 КНП "Могилів-Подільська ОЛІЛ" підтверджується факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманими під час бойових дій травмами у період з 15.02.2024 по 15.03.2024.

Надалі, відповідно до перевідного епікризу із медичної картки амбулаторного хворого позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 15.03.2024 по 12.04.2024 року в ДКП "ВЕПОП".

Окрім того, у період з 15.04.2024 по 16.04.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в ДКП "ВЕПОП".

Крім того, колегією суддів встановлено, що відповідно до розрахунку грошового забезпечення позивача, останній отримував додаткову винагороду передбачено постановою КМУ № 169 у розмірі 100000 грн з вересня 2023 року по лютий 2024 року та у розмірі 48387,10 грн за березень 2024 року.

1.13 Щодо доводів апелянта відносно невірної кваліфікації звернення позивача про уточнення позовних вимог від 04.09.2024 як заяви про збільшення позовних вимог, що у свою чергу призвело до неправильного застосування норм процесуального права апеляційний суд зазначає наступне.

1.14 Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи те, що заява про збільшення позовних вимог подана у межах строку, має пряме відношення до первісних позовних вимог, суд першої інстанції правильно вирішив питання про прийняття заяви про збільшення позовних вимог та розгляд справи з її врахуванням.

1.15 Щодо доводів апелянта відносно пропущення позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом колегія суддів зазначає наступне.

1.16 Згідно з ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

1.17 Водночас, відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

1.18 Відповідно до ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

1.19 Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

1.20 Частини перша та друга ст.233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1).

1.21 При цьому, з огляду на правову позицію Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22.

1.22 На момент невиплати позивачу грошового забезпечення, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

1.23 Крім того, рішенням Конституційного Суду України №1-р/2025 від 11.12.2025 частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат - визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

1.24 Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 за вказані періоди.

1.25 Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, та усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

2.1 Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.