Справа № 640/21137/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
12 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача - адвоката Фещенко Миколи Леонідовича про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України, наданої ОСОБА_1 , що викладена у листі №1529/ІПК/99-00-04-03-03-06 від 14.04.2021.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року - скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України №1529/ІПК/99-00-04-03-03-06 від 14 квітня 2021 року.

28 жовтня 2025 року надійшла заява представника позивача - адвоката Фещенко Миколи Леонідовича про ухвалення додаткового рішення, в якій просить ухвалити додаткову постанову у справі № 640/21137/21, якою стягнути судові витрати у вигляді витрат на правову лопомогу в суді першої інстанції в розмірі 5000,00 гривень та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 7000,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Позивача.

Відповідачем подано заперечення на заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення, в яких просить відмовити у задоволенні заяви представника Вангородської Г.І. щодо стягнення судових витрат понесених на професійну правничу допомогу оскільки остання є необгрунтованою і не підтвердженою документально.

Дослідивши обґрунтування заяви про ухвалення додаткового судового рішення, колегія суддів вважає, що заяву слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 цього ж Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2019 та від 12.12.2019 у справі № 2040/6747/18 (адміністративне провадження №К/9901/17099/19, К/9901/17108/19, К/9901/18639/19).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19), від 24.10.2019 у справі №820/4280/17 (адміністративне провадження №К/9901/11712/19).

Заявник зазначає про понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн у суді першої інстанції та 7000,00 грн у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 12000,00 грн позивач надав: договір про надання правової допомоги від 12.05.2021 № 030217; платіжну інстукцію (Гонорар адвоката предс-во Вангородська Г.І. у 6ААС, апел.скарга на ріш.спр.640/21137/21, за дод.уг.2 до дог.030217 від 12.05.21) в розмірі - 7000,00 гривень, акт приймання виконаної роботи (наданих послуг) від 25.10.2025, додаткову угоду № 2 від 01.06.2025 до Договору про надання правової допомоги № 030217 ВІД 12.05.2021.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Колегія суддів дійшла висновку, що проаналізувавши матеріали справи, предмет позову, його ціну та складність спору, об`єм виконаної адвокатом роботи, сума 12000,00 грн не є співмірною, а тому наявні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн, що буде, за даних обставин справи, справедливим і співмірним відшкодуванням таких.

Таким чином, колегія суддів, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції та які підлягають розподілу між сторонами, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, предмету позову, приходить до висновку про необхідність зменшення суми витрат на професійну правову допомогу, належної до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, визначивши останню у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 229, 248, 252, 256, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача - адвоката Фещенко Миколи Леонідовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 640/21137/21 задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову у справі № 640/21137/21 в частині питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн (п`ять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

У задоволенні іншої частини заяви представника позивача - адвоката Фещенко Миколи Леонідовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 640/21137/21 відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

Т.Р. Вівдиченко