Справа № 569/19274/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 569/19274/25 пров. № А/857/49532/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

секретар судового засідання Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2025 року у справі № 569/19274/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №1 роти ТОР УПП в Рівненській області ДПП капітана поліції Куліша Віталія Юрійовича про скасування постанови (головуючий суддя Верзун О.П., селище Рокитне, Рівненська область, рішення проголошено о 17:56:39, повне судове рішення складено 28 листопада 2025 року), -

В С Т А Н О В И В:

11.09.2025 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №1 роти ТОР УПП в Рівненській області ДПП капітана поліції Куліша Віталія Юрійовича, в якому просив:

- скасувати постанову серії ГАБ №143536 від 02.09.2025 по справі про адміністративне правопорушення;

- закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що спірною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст.178 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП).

Позивач вважав постанову відповідача протиправною та складеною з порушення норм матеріального права та процесуального права. Зазначав, що вживав слабоалкогольний напій (пиво) на території магазину по вул. Дворецькій 143 в м. Рівне на спеціально облаштованій магазином для таких цілей ділянці (столик). При цьому, в магазині продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволено відповідним органом місцевого самоврядування.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.178 КУпАП. Доводи, на які покликався позивач у позовній заяві не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що на вулиці, поруч з продуктовим магазином, в якому здійснюється продаж алкогольних напоїв на розлив, його зупинили працівники поліції. Позивач не заперечує, що у нього були ознаки алкогольного сп`яніння, так як він попередньо вживав алкоголь у згаданому магазині. Разом з тим, вважає, що його поведінка не порушувала загальновизнаних норм (не відбувалися непристойні висловлювання або жести, грубі вигуки, нав`язливе ставлення до громадян, тощо), зовнішній вигляд був пристойним, орієнтування не втрачав, координація рухів не була порушена. Поведінка позивача не ображала людську гідність і громадську мораль. Вважає, що зазначене у постанові «грубе вигукування та безцільне пересування з місця на місце» на відеодоказах не зафіксоване. Безпосередню фізичну дію - вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 у заборонених диспозицією ч.1 ст.178 КУпАП та іншими законодавчими актами місцях, ні до початку спілкування з поліцейськими, ні в процесі спілкування на відео доказах чи інших доказах не зафіксовано. Належних доказів факту перебування ОСОБА_1 в п`яному вигляді у громадському місці до матеріалів протоколу та постанови не додано. Усе вказане суд першої інстанції проігнорував.

Крім того, позивач зазначає, що поняття «громадське місце» розкрито в Законі України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення». Зокрема у статті першій згаданого Закону вказано, що громадське місце це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Також, у роз`ясненні Кабінету міністрів України постанови Кабінету Міністрів України №211 зазначено, що громадським місцем є частина будь-якої споруди, яка доступна або відкрита для населення, в тому числі за плату (під`їзди, підземні переходи, стадіони; парки, сквери, дитячі майданчики, стадіони, зупинки громадського транспорту, ліфти, державні установи, медичні установи та інше). Вважає, сама по собі вулиця, не є визначеним законом громадським місцем.

Позивач також просив стягнути судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, а решта осіб, які беруть участь у справі, їх представники в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене рішення скасувати.

За змістом спірної постанови ГАБ №143536 від 02.09.2025, громадянин ОСОБА_1 02.09.2025 о 14:21, перебуваючи в м. Рівне по вул. Дворецька, 143, біля магазину «Дворецький» розпивав горілку «Немирівська», об`ємом 0.5 л, та перебував у п`яному вигляді у громадському місці, де грубо вигукував, безцільно пересувався з місця на місце, його хода при цьому була хитка, чим ображав людську гідність та громадську мораль.

Відеофіксація велась на тех. пр. 476611.

За скоєне порушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу на підставі ч.1 ст. 178 КУпАП.

Не погоджуючись із спірною постановою позивач звернувся до суду із позовом.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства з наступних причин.

Частиною 1 ст. 178 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність серед іншого за появу в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого коментованою статтею, полягає у розпиванні спиртних напоїв у громадських місцях і появі в громадських місцях у п`яному вигляді. Громадське місце це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (Закон України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005 р. № 2899-ІV).

Об`єктивна сторона інкримінованого діяння полягає у появі в громадських місцях у нетверезому стані, що ображає людську гідність і громадську мораль, під якою необхідно розуміти: поведінку особи у стані сп`яніння, яка явно порушує загальновизнані норми.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі визначених ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З відеоматеріалів, зафіксованих на бодікамеру працівника патрульної поліції, судом з`ясовано, що громадянина ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції поруч з магазином «Дворецький», який знаходиться на вул. Дворецькій, 143, у м.Рівне. В ході з`ясування особи та перевірки документів у працівників поліції виникла підозра на те, що позивач перебуває в нетверезому стані.

Позивач не заперечував проти того, що вживав слабоалкогольний напій на території магазину по вул. Дворецькій 143 у м. Рівне на спеціально облаштованій магазином для таких цілей ділянці (столик). На відеозаписі зазначена ділянка розташована на окремій, відгородженій парканом від пішохідної та проїжджої частині вулиці.

Разом з тим, з наданих відповідачем відеозаписів судом не встановлено, що позивач поводився у спосіб що ображає людську гідність і громадську мораль, тобто поводив себе таким чином, що порушував загальновизнані норми поведінки чи етики.

Наявними відеозаписами не підтверджується, що позивач, якимось чином ображав людську гідність перехожих, чіплявся до них, тощо. Не зафіксовано на відеозаписах й тих обставин, що позивач поводив себе явно нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки тим самим порушуючи права та свободи інших осіб. Такими чином, твердження відповідача фактично ґрунтуються лише на візуальній оцінці, а відповідно жодних інших доказів перебування позивача у стані сп`яніння у матеріалах справи немає. Зазначене, на думку апеляційного суду, виключає можливість визнання позивача винним у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у вину, з огляду на недостатність доказів.

За наведених вище обставин, апеляційний суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ст.178 КУпАП доведено належними доказами.

Згідно ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За наведених вище обставин, апеляційний суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ст.178 КУпАП доведено належними доказами, а тому спірна постанова відповідача підлягає скасування, а провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності - закриттю.

Згідно ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може, до закінчення судових дебатів у справі, подати докази що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження наведених аргументів про стягнення судових витрат представник позивача надала суду: договір про надання правничої допомоги №87 від 02.09.2025, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським Бюро «Скрипнюк та партнери», акт виконаних робіт, рахунок фактуру на 5000 грн, та платіжні інструкції на загальну суму 5700 грн.

Разом з тим, враховуючи характер спірних правовідносин, нескладність даної категорії справ, її типовість та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, а також пропорційність, розумність та співмірність розміру судових витрат до предмета спору, суд прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу з 5000 грн. до 3000 грн., що підлягають стягненню на користь позивача з відповідача - Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції.

Крім того, з врахуванням правил ст. 139 КАС, із Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції підлягає стягненню також і сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 1513 гривень 80 копійок.

Керуючись ст.139, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2025 року у справі № 569/19274/25 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ГАБ №143536 від 02.09.2025 по справі про адміністративне правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1513 (одна тисяча п`ятсот тринадцять) гривень 80 копійок сплаченого судового збору та 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар