Справа № 200/9089/25
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року Справа№200/9089/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_3 ) з приводу прийняття командиром військової частини НОМЕР_3 рішення по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п.2 ч.4, абз. 16, п. 3, ч. 12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу";

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загону (військову частину НОМЕР_3 ) в особі командира військової частини НОМЕР_3 прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на п.п. "г" п.2 ч.4, абз. 16, п. 3, ч. 12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що солдат, НОМЕР_2 прикордонного загону військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у НОМЕР_2 прикордонному загоні військової частини НОМЕР_3 . Його рідний брат ОСОБА_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час захисту Батьківщини в наслідок ведення бойових дій гідно виконуючи свій обов`язок загинув. Відтак, позивач вважає, що набув право на звільнення із військової служби на підставі пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом г. Надіславши 08.10.2025 до командування військової частина рапорт на звільнення із військової служби у запас, позивач отримав відповідь від 24.10.2025 № 08/18698-25 про відмову у розгляді та вирішенні рапорту по суті, в зв`язку з тим, що рапорт поданий не по команді. Вважаючи бездіяльність щодо неналежного розгляду відповідачем рапорту про звільнення протиправною, адже не ухвалено жодного передбаченого законом рішення за письмовим рапортом заявника, звернувся до суду із цим позовом. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 01.12.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що рапорт, який подано військовослужбовцем безпосередньо на ім`я командира військової частини з порушенням встановленого службового підпорядкування, не може бути розглянутий, оскільки такий спосіб суперечить нормам Положення № 1115/2009 та Статуту внутрішньої служби ЗСУ. Також зазначає про неможливість прийняття рішення по рапорту позивача про звільнення з військової служби до повернення останнього до військової частини, яку він самовільно залишив, або до набрання законної сили обвинувального вироку, або після продовження його військової служби.

У відповіді на відзив представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , призваний на військову службу під час мобілізації, проходить військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ).

Відповідно до наказу НОМЕР_2 прикордонного загону від 08.11.2024 № 449-ВВ інспектору прикордонної служби 2 категорії навіднику-оператору першого відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування солдату ОСОБА_3 надано частину щорічної основної відпустки терміном 15 діб з 20.11.2024 (відпустку проводив за адресою: АДРЕСА_3 ., т. НОМЕР_6 ).

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 28.11.2024 № 1365-ОС, солдата ОСОБА_4 знято з усіх видів забезпечення з 27.11.2024

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 07.12.2024 № 1404-ОС солдата ОСОБА_4 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону.

Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_3 по команді з рапортом від 03.09.2025, в якому зазначив, що оскільки його рідний брат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи бойове завдання загинув, то він маю право на звільнення. Просив розглянути рапорт та вирішити питання звільнення з військової служби.

До рапорту позивач додав: копії свідоцтв про народження; копії паспорту, РНОКПП; копію військового квитка; копію свідоцтва про смерть; копію витягу з протоколу ЦВЛК; копію сповіщення сім`ї; копію постанови ВЛК № 24; копію лікарського свідоцтва.

Листом від 24.10.2025 №08/18698-25-Вих у відповідь на рапорт позивача відповідач повідомив наступне: «Відповідно статті 14 Статуту внутрішньо служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Згідно частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Проходження військової служби у Державній прикордонній службі врегульовано спеціальним законодавством, до якого відноситься, зокрема, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі Положення №1115/2009).

Згідно пункту 288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Ваш рапорт поданий з порушенням норм Положення № 1115/2009 та Статуту внутрішньо служби Збройних Сил України. Відповідно такий рапорт не може бути розглянуто та вирішено по суті.

Варто додатково зазначити, що документообіг у НОМЕР_2 прикордонному загону відбувається за допомогою системи електронного документообігу, у зв`язку з чим Вам необхідно звернутись до безпосереднього керівника для реалізації свого права на подання рапорту в порядку статті 14 Статуту внутрішньої служби та Положення 1115/2009.

Водночас зазначаю, що Ви не позбавлені права на повторне звернення із рапортом про звільнення з військової служби за наявності належних доказів, що підтверджують підстави для такого звільнення.».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (пункт 1). Надалі відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в умовах воєнного стану.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону №2232-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період визначені частиною четвертою статті 26 Закону №2232-ХІІ. Зокрема, згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої названої статті під час дії воєнного стану такі військовослужбовці звільняються через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пункт 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно із частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 (далі - Положення №1115/2009).

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 12 Положення №1115/2009 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння військових звань, пониження у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 279 вказаного Положення військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.

Порядок звільнення врегульований пунктами 288-297 Положення №1115/2009.

Згідно з пунктом 288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.

Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Приписами пункту 292 Положення №1115/2009 визначено, що наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.

Як слідує з вищенаведених положень, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення. За наявності передбачених законом підстав звільнення з військової служби можливе на будь-якому етапі проходження військової служби.

Суд зазначає, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Як встановлено судом позивач звернувся до військової частини НОМЕР_3 по команді з рапортом від 03.09.2025, в якому зазначив, що оскільки його рідний брат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи бойове завдання загинув, то він маю право на звільнення. Просив розглянути рапорт та вирішити питання звільнення з військової служби.

До рапорту позивач додав: копії свідоцтв про народження; копії паспорту, РНОКПП; копію військового квитка; копію свідоцтва про смерть; копію витягу з протоколу ЦВЛК; копію сповіщення сім`ї; копію постанови ВЛК № 24; копію лікарського свідоцтва.

Однак листом від 24.10.2025 №08/18698-25-Вих у відповідь на рапорт позивача відповідач вказав, що такий рапорт не боже бути розглянутий та вирішений по суті, оскільки поданий з порушенням норм Положення № 1115/2009 та Статуту внутрішньо служби Збройних Сил України.

Суд зазначає, що відповідно до п. 9 розділу 1 Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.06.2017 №468, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.08.2017 за №1011/30879 (далі-Інструкція №468), організація і відповідальність за стан обліку особового складу покладаються на командирів (начальників) органів Держприкордонслужби.

Пунктами 1, 2 глави 1 розділу III Інструкції №468 визначено, що облік особового складу в особливий період ведеться в порядку, установленому в мирний час, але з урахуванням особливостей, викладених у цьому розділі. Для обліку особового складу в особливий період, використовуються, зокрема на особовий склад, призваний на військову службу під час мобілізації - особові справи на осіб рядового, сержантського і старшинського складу - обліково-послужні картки, отримані з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. п. 1,4 глави 10 розділу II «Облік особового складу в мирний час» Інструкції №468 накази по особовому складу (з кадрових питань) (далі - накази) є основними документами, які визначають службове становище військовослужбовців і працівників Державної прикордонної служби України. Наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі особового складу органу Держприкордонслужби, зокрема, звільнення з військової служби.

Разом з тим, Інструкції, що чітко визначає механізм реалізації та порядок організації у Державній прикордонній службі України виконання Положення №1115/2009, зокрема стосовно подання рапорту про звільнення військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, немає.

Водночас, під час воєнного стану подання військовослужбовцем документів на звільнення разом з рапортом не безпосередньому начальнику хоча і є недотриманням приписів статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 288 Положення №1115/2009, однак не може бути підставою для відмови у його розгляді та прийнятті рішення по суті.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Висновки та рішення суб`єкта владних повноважень повинні ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Як вже зазначалось, до рапорту про звільнення з військової служби від 03.09.2025 позивач додав: копії свідоцтв про народження; копії паспорту, РНОКПП; копію військового квитка; копію свідоцтва про смерть; копію витягу з протоколу ЦВЛК; копію сповіщення сім`ї; копію постанови ВЛК № 24; копію лікарського свідоцтва.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та достатніх доказів розгляду рапорту позивача від 03.09.2025 уповноваженою на прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби особою, адже за наслідками розгляду рапорту позивача про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення з військової служби або надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорта про звільнення, однак аналіз відповіді на рапорт позивача, дає суду підстави вважати, що відповідачем у справі не прийнято рішення у формі наказу по особовому складу про звільнення позивача з військової служби у запас Збройних Сил України чи надано обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади (постанови Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а, від 15.12.2021 у справі №1840/2970/18).

Стосовно посилань відповідача на те, що позивач є таким, що самовільно залишив військову частину і наразі відсутні законодавчо визначені передумови для його звільнення з військової служби, то суд зазначає наступне.

Згідно пунктом 48-1 Положення №1153/2009 48-1 для військовослужбовців, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місця служби, дезертирували із Держприкордонслужби або добровільно здалися в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якщо інше не визначено законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Аналізуючи доводи відповідача та матеріали справи суд встановив, що згідно з наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 28.11.2024 № 1365-ОС, солдата ОСОБА_4 знято з усіх видів забезпечення з 27.11.2024 та наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 07.12.2024 № 1404-ОС солдата ОСОБА_4 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону, однак суд вважає, що вказані обставини відповідача не спростовують правових підстав заявленого позову та наявності факту бездіяльності командування військової частини щодо не розгляду вказаного рапорту від 03.09.2025 про звільнення з військової служби.

Також доводи відповідача щодо неможливості звільнення позивача з військової служби у зв`язку з призупиненням йому військової служби є необґрунтованими, оскільки такі обмеження не передбачені чинним законодавством, а стаття 24 Закону №2232-ХІІ не містить заборони командиру військової частини видавати наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби згідно з п.п. "г" п.2 ч.4, абз. 16, п. 3, ч. 12 ст.26 Закону №2232-ХІІ у разі звільнення його з займаної посади та призупинення військової служби.

Наведені відповідачем норми ст.24 Закону №2232-ХІІ та п. 48-6 Положення №1153/2009 імперативно зобов`язують командира військової частини звільнити військовослужбовця, військову службу якому призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Водночас, вказані норми законодавства не містять заборони звільняти військовослужбовця з військової служби у разі призупинення йому військової служби, при наявності обставин визначених абз. 16, п. 3, ч. 12 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Суд звертає увагу, що вказані відповідачем обмеження щодо можливості звільнення з військової служби лише після завершення розслідування кримінального провадження відносно позивача суперечить п. 301 Положення №1153/2009, яким передбачено, що за наявності підстав, передбачених частинами другою - шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідним органам досудового розслідування чи суду.

Військовослужбовці, стосовно яких провадиться досудове розслідування або судове провадження, до набрання вироком законної сили не підлягають звільненню з військової служби згідно з підпунктами "д" та "з" пункту 1, підпунктами "д" та "ж" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "д" пункту 1, підпунктом "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за вчинення діянь, які слугували підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відтак, відповідач не довів наявність в спірному випадку законодавчих підстав, які дозволяють йому не розглядати рапорт позивача з вирішення порушеного в ньому питання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_3 допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду по суті рапорту позивача від 03.09.2025 про звільнення з військової служби.

Процедура розгляду рапорту про звільнення зі служби врегульована законодавством та передбачає вчинення певних дій, зокрема підготовку, подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи те, що рішення відповідачем за результатом розгляду вищевказаного рапорту позивача по суті не приймалося, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 від 03.09.2025 про звільнення з військової служби в установленому порядку та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту позивача, з урахуванням висновків суду.

Водночас, вирішуючи даний спір по суті, суд не надає правової оцінки наявності чи відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби за п.п. "г" п.2 ч.4, абз. 16, п. 3, ч. 12 ст.26 Закону №2232-XII, оскільки за наслідками поданого позивачем рапорту від 03.09.2025 про звільнення з військової служби не було прийнято рішення у передбачений законом спосіб, у межах дискреційних повноважень, уповноваженим на це командиром.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень ч. 2 ст. 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд, за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо судового збору.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що наразі складає 1211,20 грн.

Водночас, відповідно ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду в електронній формі, то розмір судового збору за подання позову у цій справі має складати 968,96 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, відповідно до яких при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) у розмірі 968,96 грн.

В іншій частині надміру сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню позивачу за правилами установленими ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 03.09.2025.

Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 про його звільнення відповідно до п.п. "г" п.2 ч.4, абз. 16, п. 3, ч. 12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та прийняти рішення по суті рапорту, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Повне судове рішення складено 16.02.2026.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька