Справа № 160/34811/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ВІА ДНІПРО" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -
05.12.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ВІА ДНІПРО" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської митниці, в якій просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000141/2 від 11.11.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000868 від 11.11.2025.
В обґрунтування позову зазначено, що наданими позивачем до митниці документами повністю виконано вимоги ч.2 ст.53 МК України щодо надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, на основі оцінки яких, у взаємному зв`язку у їх сукупності, не може бути жодних сумнівів щодо правильності числових значень митної вартості, заявлених декларантом за першим методом визначення митної вартості (за ціною контракту). На думку позивача, оскаржуване рішення та картка відмови не відповідають таким вимогам до актів індивідуальної дії, митницею обґрунтовано не доведено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною контракту, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому, рішення та картка відмови прийняті митницею протиправно. Також позивачем наголошено на тому, що формально нижчий рівень митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Ухвалою суду від 10.12.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ВІА ДНІПРО" залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
29.12.2025 відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Вказав, що поставка оцінюваних товарів на митну територію України здійснюється відповідно до наданих декларантом до митного оформлення контракту від 05.05.2019 № 02/2019 та інвойсу від 02.09.2025 № 02/25 від компанії «HONGKONG XINDA IMPORT AND EXPORT CO., LTD» (Китай) на умовах FOB - Guangzhou (Китай). Зауважив, що в наданому до митного оформлення коносаменті графи містять інформацію про перевізника Global Connectsons Supply Chain Sulutions, однак, договору про надання транспортних послуг, укладеного між Global Connectsons Supply Chain Sulutions (Перевізник) та ТОВ "ГРУПА ВІА ДНІПРО" (Замовник), не надано. Отже, відбулось залучення третіх осіб, а тому, це є достатньою підставою для обґрунтованих сумнівів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості товарів. При цьому, декларантом документи від безпосередніх перевізників до митного оформлення не надані.
Також зазначив, що в наданому до митного оформлення коносаменті № TJSHTMSK774265 від 10.09.2025 було вказано порт відправлення NANSHA, China. Проте, документи, що підтверджують витрати на зберігання чи то перебування в зазначених портах, не надано.
Також, декларантом до митного оформлення не було подано достовірні відомості про визначення митної вартості, як це передбачено частиною 2 статті 52 Кодексу, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню для підтвердження витрат (складових митної вартості), зокрема: на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів в портах Tanjung Pelepas (Малайзія), Arhus (Данія), Gdansk (Польща) - на зберігання оцінюваних товарів в вищезазначених портах; Декларантом не включено до митної вартості всі її складові, невірно проведено розрахунок заявленої митної вартості оцінюваних товарів.
Окремо відповідач звернув увагу на те, що в пункті 4.1 контракту від 05.05.2019 № 02/2019 було зазначено, що Покупець здійснює платіж за партію товару, вказаного в інвойсі, протягом 90 днів з дати поставки, або попередньої оплати, відповідно до умов, зазначених в специфікації на дану партію товару. Проте, в специфікації від 02.09.2025 №02/25 було зазначено умови оплати до 120 днів від дати поставки на склад покупця.
Отже, на думку відповідача, заявлений рівень митної вартості не відповідає «дійсній вартості» товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.
02.01.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що 05.05.2019 ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО», як Покупець, уклало з іноземним підприємством GUANGZHOU DIMEIJIA IMPORT & EXPORT CO., LIMITED (Гонконг, КНР), як Продавцем, Контракт № 02/2019 (надалі «Контракт»), предметом якого відповідно до п. 1.1.,1.2. Контракту є продаж Продавцем на користь Покупця товарів в асортименті, кількості та по цінам, зазначених в Специфікаціях та/або Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Додатковою угодою № 1 від 08.11.2022 до Контракту № 02/2019 від 05.05.2019 внесено зміни в підпункти 2.2, 2.3 та 2.5 пункту 2 в частині валюти Контракту та строку дії останнього.
02.10.2025 Додатковою угодою № 2 до контракту № 02/2019 внесено зміни, в частині зміни назви компанії продавця HONGKONG XINDA IMPORT AND EXPORT CO., LIMITED, та змінено термін дії контракту до 31.12.2028.
02.09.2025 до Контракту між сторонами укладено Специфікацію № 02/25 на поставку на умовах FOB Гуанчжоу, Китай товарів загальною номенклатурою 40 позицій (маски для обличчя, патчі під очі, очищуючі смужки для носу та інше), на загальну суму 156 704,73 доларів США (USD) та оформлено інвойс (рахунок на оплату) № 02/25 від 02.09.2025 на суму 156 704,73 доларів США (USD).
Оплата товару здійснюватиметься частинами згідно з умовами договору.
Для доставки товару позивачем було укладено договір із перевізником ТОВ «Консольлайн Україна» № ТЕО38754647 транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2023.
Розглянувши подані позивачем документи, Київська митниця встановила, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та під час проведення консультації Київська митниця надіслала позивачу електронне повідомлення про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових (за наявності) документів відповідно до ч.ч. 2-3 статті 53, 54 МК України, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У відповідь на електронне повідомлення відповідача щодо витребування митним органом у декларанта додаткових документів, декларантом позивача ТОВ «Новаброк» надано лист від 11.11.2025 № б/н, в якому повідомлено, що інші документи в 10- ти денний термін не надаватимуться з проханням припинити 10 денний термін для їх надання згідно з ч.3 ст. 53 Кодексу.
Митницею було прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000141/2 від 11.11.2025 та відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000868 від 11.11.2025.
Рішення про коригування обґрунтовано наступним: «Товар постачається на митну територію Україну згідно контракту від 05.05.2019 № 02/2019 (далі - Контракт) та інвойсу від 02.09.2025 № 02/25 (далі Інвойс) від компанії «HONGKONG XINDA IMPORT AND EXPORT CO., LTD» (Китай) на умовах FOB - Guangzhou (Китай) . Для підтвердження витрат на транспортування товару на умовах поставки Інкотермс FOB - Guangzhou (Китай декларантом надано: коносамент від 10.09.2025 № TJSHTMSK774265 ,CMR від 07.11.2025 № P0025250, договір про надання транспортних послуг від 09.01.2023 № ТЕО38754647 укладеного між ТОВ «Консольлайн Україна» та ТОВ ГРУПА ВІА ДНІПРО, договір про надання транспортних послуг від 28.10.2022 № ТЕО44703904 між ТОВ «Консольлайн Україна» та ТОВ «Консольлайн», рахунки-фактури від 12.09.2025 № 3899, від 05.11.2025 № 6389, від 07.11.2025 № 6431, довідку про транспортні витрати від 07.11.2025 № 25250, платіжну інструкцію № 2760 від 06.11.2025, заявку на транспортні витрати від 05.11.2025 №54. В наданому до митного оформлення коносаменті графи містять інформацію про перевізника Global Connectsons Supply Chain Sulutions. Однак договору про надання транспортних послуг, укладеного між Global Connectsons Supply Chain Sulutions (Перевізник) та ТОВ ГРУПА ВІА ДНІПРО (Замовник) не надано. Отже документи від безпосередніх перевізників до митного оформлення не надані. 2. В наданому до митного оформлення коносаменті № TJSHTMSK774265 від 10.09.2025 вказано порт відправлення NANSHA, China. Відповідно до інтернет сайту «searates.com» контейнер № MRSU3667138, який зазначений в наданому до митного оформлення коносаменті та відповідно в якому переміщувалися оцінювані товари, відправлено з порту Nansha (Китай) 10.09.2025, а вже 16.09.2025 контейнер прибув в порт Tanjung Pelepas (Малайзія) і перебував там до 20.09.2025. Потім 27.10.2025 контейнер прибув до порту Arhus (Данія) де перебував до 02.11.2025. Потім 05.11.2025 контейнер прибув до порту Gdansk (Польща) де перебував до 07.11.2025. Документи що підтверджують витрати на зберігання чи то перебування в зазначених портах не надано. 3. В п. 4.1 контракту від 05.05.2019 № 02/2019 зазначено, що Покупець здійснює платіж за партію товару, вказаного в інвойсі, протягом 90 днів з дати поставки, або попередньої оплати , відповідно до умов, зазначених в специфікації на дану партію товару. В специфікації від 02.09.2025 №02/25 зазначено умови оплати до 120 днів від дати поставки на склад покупця. Одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, та транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (п. 4, п. 6 ч. 2 ст. 53 Кодексу). Відповідно до положень п. 2.2.7 наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 № 476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» (далі Методичні рекомендації) митний орган під час проведення контролю за правильністю заявленої декларантом митної вартості перевіряє документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчає маршрут транспортування та перевіряє достовірність декларування витрат на транспортування. На підставі зазначеної перевірки встановлено наступне. Згідно з положеннями Інкотермс термін FOB (Free On Board (... named port of shipment) Франко борт (... назва порту відвантаження) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Відповідно до ч. 10 ст. 58 Кодексу до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів. Згідно з ч. 2 ст. 53 Кодексу, якщо витрати на транспортування не включено до ціни товарів, декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Перелік таких документів встановлений положеннями наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі наказ № 599). До таких документів, що підтверджують вартість транспортування оцінюваних товарів, зокрема, відносяться: - рахунок-фактура (інвойс) щодо транспортно-експедиційних послуг; - заявка на здійснення послуг по доставці товарів; - акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Також, відповідно до ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі ЗУ Про ТЕО) договір транспортного експедирування укладається обов`язково у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Відсутність документів з фактичним виконавцем послуг з транспортування, не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат, повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до ст. 9 Закону України від 01.07.2004 № 1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» укладається договір транспортного експедирування у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Зазначені документи від залученого перевізника декларантом до митного оформлення не надано.»

У зв`язку з незгодою із Рішенням, декларантом заявлено випуск партії товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання відповідно до положень ч.7 ст. 55 Митного кодексу України за МД № 25UA03U6 від 11.11.2025 із наданням фінансової гарантії у вигляді грошової застави в сумі 740 670,68 грн, з яких: 173 178,40 грн ввізного мита (за видом платежу 020) та 567 492,28 грн податку на додану вартість (за видом платежу 028).

Не погодившись із вказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду позовом.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України, слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За приписами ч.1 ст.55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Також за приписами частин 1, 2 статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави для висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).

Згідно з частиною 6 статті 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 у справі №803/667/17.

Отже, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 у справі №21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України.

Суд встановив, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача, які стали підставою для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд зазначає наступне.

Щодо посилання відповідача на те, що позивачем не було долучено договору про надання транспортних послуг, укладеного між Global Connectsons Supply Chain Sulutions (Перевізник) та ТОВ ГРУПА ВІА ДНІПРО (Замовник), та вказано щодо залучення третіх осіб, то суд зазначає, що наявність напису у правому верхньому куті коносаменту: «Global Connections Supply Chain Solutions co. LTD» є частиною оформлення бланку коносаменту, до якого вноситься визначена законом інформація, а отже напис на бланку консаменту Global Connections Supply Chain Solutions co. LTD не відноситься до інформації про фактичного перевізника.

Суд також звертає увагу, що коносамент не є документом, що підтверджує митну вартість товарів згідно з ст. 53 МК України та Наказу МінФіну України № 599, а відповідно, не впливає на митну вартість та не може ставити під сумнів подані належні документи щодо вартості перевезення оцінюваних товарів.

Що стосується питання залучення третіх осіб до перевезення товару, то, як вбачається з матеріалів справи, позивачем під час митного оформлення на підтвердження доставки товару надавалися митному органу договори із перевізниками, зокрема: договір про перевезення № ТЕО38754647 від 09.01.2023; договір про перевезення № ТЕО44703904 від 28.10.2022; договір про перевезення № 38563045 від 06.11.2025.

Також, умовами договору укладеного ТОВ «Група Віа Дніпро» із перевізником ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» № ТЕО38754647 транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2023 було передбачено залучення третіх осіб: « п. 2.1.1. договору № ТЕО38754647 транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2023: відповідно до цього договору експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта організувати перевезення його вантажів на умовах, узгоджених сторонами, а також надавати інші послуги клієнту за погодженням сторін. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені та за рахунок клієнта договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання, терміналами, та іншими організаціями, уповноваженими надати відповідні послуги. Документом, що підтверджує наявність і зміст такого договору з транспортними організаціями, є транспортний документ (накладна) - коносамент (В/L), автомобільна транспортна накладна (CMR, ТТН), авіаційна вантажна накладна (AWB)».

Відтак, умовами договору було передбачено право перевізника для виконання своїх зобов`язань за договором укладати договори із третіми особами (іншими перевізниками).

Відповідно до п. 2.2.2. Договору № ТЕО38754647, транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2023, «Експедитор має право проводити розрахунки з портами, транспортними, експедиторськими та іншими організаціями для виконання своїх зобов`язань за цим договором».

При цьому, встановлено, що всі розрахунки за організацію перевезення вантажу позивача здійснюються безпосередньо із стороною Договору (Експедитором) - ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» в незалежності, чи виконувалось перевезення самим Експедитором, чи третіми особами.

Відповідно до п. 5.3.1. Договору № ТЕО38754647, транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2023, сторона яка залучила третю особу до виконання своїх зобов`язань за договором, несе перед другою стороною відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цією третьою стороною.

Отже, відповідальність перед позивачем за третіх осіб, яких долучено експедитором до виконання умов договору № ТЕО38754647 від 09.01.2023, несе ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА».

Позивач в свою чергу, відповідно до умов Договору, за надані транспортні послуги розраховується із ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА», а при залученні Експедитором третіх осіб до виконання договору, у позивача не виникає обов`язку окремого розрахунку із третіми особами.

Інформація про перевізника ТОВ «Консольлайн України» підтверджується наданим договором № ТЕО38754647 транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2023 та довідкою від ТОВ «Консольлайн України» вих.№ 25250 від 07.11.2025 про вартість витрат на доставку вантажу на суму 383 563,00 грн за маршрутом FOB Guangzhou (Китай) Гданськ (Польща) п/п Краковець Дніпро, з яких послуги за межами території України до п/п Краковець склали 323 863,00 грн.

Розмір транспортних витрат, окрім довідки експедитора, підтверджується також наданими рахунками, в яких окремо розподілені витрати за межами території України та в Україні. Зокрема, у рахунку ТЕО № 6389 від 05.11.2025, окремо вказані витрати за межами території України та на території України, отже, встановлено, що до витрат на транспортування за межами території України було включено: 218 340,00 грн - морське перевезення за межами території України + 30 000,00 грн - навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України.

Згідно з рахунком ТЕО № 6431 від 07.11.2025, до витрат на транспортування за межами території України було включено 5 523,00 грн - навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України + 70 000,00 грн - міжнародні транспортні послуги за межами території України.

Отже, в сумі транспорті витрати за межами території України складають 323 863,00 грн (218 340,00+30 000,00+5 523,00+70 000,00) та підтверджують суму заявлених витрат декларантом.

Таким чином, суд зазначає, що транспортні витрати, окрім довідки експедитора, підтверджуються рахунками, відповідно до яких обчислюється та підтверджується заявлене числове значення. Залучення третіх осіб для виконання перевезень передбачено умовами договору укладеного позивачем із перевізником ТОВ «Консольлайн України» № ТЕО38754647 від 09.01.2023.

Щодо доводів відповідача про те, що: «в наданому до митного оформлення коносаменті № TJSHTMSK774265 від 10.09.2025 вказано порт відправлення NANSHA, China. Відповідно до інтернет сайту «searates.com» контейнер № MRSU3667138, який зазначений в наданому до митного оформлення коносаменті та відповідно в якому переміщувалися оцінювані товари, відправлено з порту Nansha (Китай) 10.09.2025, а вже 16.09.2025 контейнер прибув в порт Tanjung Pelepas (Малайзія) і перебував там до 20.09.2025. Потім 27.10.2025 контейнер прибув до порту Arhus (Данія) де перебував до 02.11.2025. Потім 05.11.2025 контейнер прибув до порту Gdansk (Польща) де перебував до 07.11.2025. Документи що підтверджують витрати на зберігання чи то перебування в зазначених портах не надано», суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2.1 Контракту від 05.05.2019 №02/2019, ціна товару та базис поставки (Інкотермс 2010) узгоджується сторонами на кожну партію окремо і зазначається в Специфікаціях до цього Контракту.

Згідно з Специфікацією № 01/25 від 14.07.2025 року до Контракту, сторонами узгоджені умови поставки за Інкотермс 2010: FOB Гуанчжоу, Китай.

За правилами Інкотермс 2010, термін FOВ (Франко борт) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинний нести покупець. За умовами терміну FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту.

Слід зазначити, що порт NANSHA розташований у місті GUANGZHOU та є квартальним портом GUANGZHOU. Тому, ніякого документального та окремого переміщення бути не може.

Одночасно, умови поставки FOB означають, що всі витрати та ризики до моменту завантаження товару на борт судна у порту Гуанчжоу несе продавець, в тому числі і витрати на транспортування, доставку товару з іншого (квартального) порту, і т.д., і такі витрати включаються до ціни товару, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Також, як вже було зазначено, згідно з довідкою експедитора № 25250 від 07.11.2025, витрати на доставку вантажу по маршруту FOB Guangzhou (Китай) Гданськ (Польща) п/п Краковець Дніпро склали 383 563,00 грн, з яких послуги за межами території України до п/п Краковець склали 323 863,00 грн.

На вказану суму додатково позивачем було надано рахунки ТЕО: (№ 6389 від 05.11.2025 на суму 252 540,00 грн (в т.ч. ПДВ 700,00 грн), № 6431 від 07.11.2025 на суму 131 023,00 грн (в т.ч. ПДВ 1 508,67 грн). Факт оплати підтверджується платіжними інструкціями (№ 2760 від 06.11.2025 на суму 252 540,00 грн (у т.ч. ПДВ 700,00 грн), № 2778 від 11.11.2025 на суму 131 023,00 грн (у т.ч. ПДВ 1 508,67 грн).

Також, до матеріалів справи позивачем були долучені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 6389 від 12.11.2025 на суму 252 540,00 грн (в т.ч. ПДВ 700,00 грн) і № 6431 від 12.11.2025 на суму 131 023,00 грн (в т.ч. ПДВ 1 508,67 грн).

Отже, встановлено, що зазначена сума витрат 383 563,00 грн включає витрати по всьому маршруту перевезення, як за межами так і на території України.

Як вже було зазначено, сума витрат задекларована декларантом позивача на доставку товару за межами території України склала 323 863,00 грн та страхування в розмірі 9 687,65 грн.

Задекларована сума витрат на транспортування в розмірі 323 863,00 грн та страхування в розмірі 9 687,65 грн, окрім довідки від експедитора ТОВ «Консольлайн Україна» № 25250 від 07.11.2025, яка надавалась декларантом у складі документів при митному оформленні, підтверджується наданими позивачем рахунками на оплату, платіжними інструкціями та актами здачі-приймання робіт (надання послуг).

Так, згідно з рахунком ТЕО № 6389 від 05.11.2025, окремо вказані витрати за межами території України та на території України. До витрат на транспортування за межами території України було включено: 218 340,00 грн - морське перевезення за межами території України; 30 000,00 грн - навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України.

Факт оплати вказаних послуг підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними інструкціями № 2760 від 06.11.2025 на суму 252 540,00 грн (у т.ч. ПДВ 700,00 грн), № 2778 від 11.11.2025 на суму 131 023,00 грн (у т.ч. ПДВ 1 508,67 грн).

Розмір витрат, понесених на страхування контейнерного обладнання вказаний у довідці експедитора у розмірі 9 687,65 грн підтверджується також рахунком на оплату № 3899 від 12.09.2025 на суму 9 687,65 грн, платіжною інструкцією № 2669 від 12.09.2025.

Додатково суду було надано Сертифікат на страхування № FO 02765216.

Отже, у сумі транспорті витрати за межами території України склали 323 863,00 грн (218 340,00+30 000,00+5 523,00+70 000,00).

Відповідно до пп. 5. п. 10. ст. 58 МК України, встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Під час судового розгляду встановлено, що у наданих позивачем рахунках та актах здачі-приймання робіт (надання послуг) розподілені витрати на транспортні послуги, які надавались за межами території України, та які піддаються обчисленню та підтверджують суму транспортних витрат, заявлених декларантом відповідно до довідки експедитора.

Таким чином, суд зазначає, що заявлене числове значення про транспортні витрати, окрім довідки експедитора, яка надавалась до митного оформлення, підтверджуються наданими в порядку ст. 55 Митного кодексу України рахунками, платіжними інструкціями, актами здачі-приймання робіт (надання послуг), заявкою на транспортування та надані документи, в свою чергу, спростовують доводи і припущення митниці про можливі додаткові витрати на зберігання товару в порту призначення, на складі третьої особи, оскільки, вказані документи підтверджують, що таких витрат у позивача не було.

Щодо аргументів відповідача про умови оплати за поставлений товар, а саме: «в п. 4.1 контракту від 05.05.2019 № 02/2019 зазначено, що Покупець здійснює платіж за партію товару, вказаного в інвойсі, протягом 90 днів з дати поставки, або попередньої оплати , відповідно до умов, зазначених в специфікації на дану партію товару. В специфікації від 02.09.2025 №02/25 зазначено умови оплати до 120 днів від дати поставки на склад покупця», суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Судом встановлено, що умовами п.4.1 Контракту 05.05.2019 року № 02/2019 визначено, що Покупець здійснює платіж за партію товару, вказаного в інвойсі протягом 90 днів з дати поставки, або передоплата відповідно до умов, зазначених в специфікації на дану партію товару.

У специфікації № 02/25 від 02.09.2025 визначені умови оплати до 120 календарних днів від дати поставки товару на склад покупця.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем на момент подачі позову не було здійснено оплату товару.

Отже, враховуючи дату митного оформлення товару 11.11.2025, строк оплати товару згідно з умовами специфікації є таким, що ще не настав.

Суд звертає увагу на висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 420/1709/19: «Водночас, підтримуючи правомірність рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд звернув увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості».

Таким чином, зауваження митниці про надання не в повному обсязі відомостей щодо числових значень складових митної вартості - необґрунтовані, оскільки, умовами специфікації визначені умови оплати до 120 календарних днів від дати поставки товару на склад покупця, та на момент митного оформлення, позивач оплатив товар лише частково, а строк оплати, визначений у специфікації є таким, що не настав.

Суд також наголошує, що на митний орган не покладено обов`язок контролю за дотриманням умов цивільно-правових угод.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю, а тому суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Таким чином, суд вважає, що надані позивачем митниці документи у своїй сукупності підтверджують заявлену позивачем митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню та на їх підставі можливо ідентифікувати задекларовані товари, тому зазначені відповідачем розбіжності є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 року по справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Наведені зауваження, що викладені відповідачем у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), оскільки вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару, не вказують на наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Отже, під час судового розгляду відповідач не спростував контрактну ціну товару, а також не підтвердив об`єктивну неможливість на підставі наданих позивачем документів визначити ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору.

Додаткових переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не надано, a інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Отже, подані декларантом до митного органу документи у своїй сукупності підтверджують заявлену товариством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Натомість, зазначені митницею у повідомленні декларанту та рішенні про коригування митної вартості зауваження та розбіжності, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

По суті вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

Відтак, наведені відповідачем доводи не спростовують правильності визначення позивачем митної вартості отриманого ним товару за ціною договору, а також об`єктивної можливості застосування першого методу, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення митниці про коригування митної вартості товарів.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 цієї статті).

Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятого на їх підставі рішення.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та встановлених обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн., суд зазначає наступне.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі 200/14113/18-а зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження надання правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18).

Судом встановлено, що на підтвердження надання правової допомоги до матеріалів справи долучений Договір про надання правової допомоги № 01-20-11/25 від 20 листопада 2025 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору про надання правової допомоги № 01-20-11/25 від 20 листопада 2025 року, укладеного між ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» (замовник) та Адвокатським бюро "Герман і партнери" (виконавець), Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов`язок здійснювати правовий захист інтересів Замовника у Дніпропетровському окружному адміністративному суді за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» до Київської митниці про оскарження рішення № UA100320/2025/000141/2 від 11.11.2025 про коригування митної вартості товарів та картки відмови, далі по тексту Договору "надавати правову допомогу", "послуги".

Згідно з п. 3.2. вказаного Договору, вартість послуг з ведення справи в суді 1-ої інстанції становить 40 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 3.3 вказаного Договору, Замовник здійснює попередню оплату у розмірі 40 000,00 грн без ПДВ вартості послуг, які надаються за цим Договором.

Відповідно до п. 4.1. вказаного Договору, факт належного виконання Виконавцем зобов`язань з даного Договору фіксується повноважними представниками сторін у акті прийому-передачі наданих послуг.

Також, позивачем доучена копія акту прийому-передачі наданих послуг від 05.12.2025, за Договором про надання правової допомоги № 01-20-11/25 від 20 листопада 2025 року.

Факт попередньої оплати підтверджується рахунком-фактурою №137/25 від 20.11.2025 та платіжною інструкцією № 247 від 20.11.2025.

Враховуючи критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, ту обставину, що дана справа не є складною (за обсягом доказів), а також те, що витрати на оплату послуг адвоката мають бути дійсні, необхідні та обґрунтовані, приймаючи до уваги також і те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти певні дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, враховуючи принципи добросовісності, розумності та справедливості, а також, приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо розміру правничої допомоги, суд вважає за необхідне присудити позивачу витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 4500,00 грн.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ВІА ДНІПРО" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000141/2 від 11.11.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000868 від 11.11.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ВІА ДНІПРО" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8888,05 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник