Справа № 280/10925/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 лютого 2026 року Справа № 280/10925/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (вул. Захисників України, буд. 27/34, м. Бердянськ, Запорізька область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (код в ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) інфляційні втрати та три проценти річних на суму заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі № 280/863/24, у загальній сумі 10 732 (десять тисяч сімсот тридцять дві) гривні 20 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивачу на виконання Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі № 280/863/24 призначено допомогу при народженні дитини з розрахунком: одноразово з 01.08.2022 по 31.08.2022 10 320,00 гривень; щомісячно з 01.09.2022 по 31.07.2025 860 гривень. Однак, вказано, на теперішній час рішення по справі № 280/863/24 відповідачем не виконано, допомога при народженні дитини позивачці не виплачена. Відтак, позивач вважає, що у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання у неї виникло право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних в сумі 8 141, 48 гривень та 2 590, 72 гривень відповідно, у зв`язку з чим звернулась з даною позовною заявою до суду.

Ухвалою суду від 15.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

25.12.2025 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що рішення суду по справі 280/863/24, де позивачем є ОСОБА_1 находиться в черзі на виконання в управлінні у Списку 2 під №5. З метою виконання рішень суду управлінням щомісяця надається заявка за встановленою формою на фінансування до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації. У 2025 році за бюджетною програмою за КПКВК 2501290 «Забезпечення виконання рішень суду» в межах наданого фінансування управлінням було виконано 20 рішень суду. Вищезазначене свідчить про вжиття усіх необхідних заходів управлінням для виконання рішення суду по справі №280/863/24. Також, вказано, що рішення управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області «Про призначення допомоги при народжені дитини» від 13.05.2025 містить саме періоди за які по заяві від 03.08.2023 позивачу призначено виплату допомоги, а не терміни виплати. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі № 280/863/24 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено:

визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області щодо відмови позивачці в призначенні та виплаті допомоги при народженні дитині згідно заяви від 03.08.2023;

зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області призначити та виплатити позивачці допомогу при народженні дитини відповідно до заяви від 03.08.2023. Рішення набрало законної сили 13 травня 2024 року.

На виконання зазначеного рішення суду, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області рішенням від 13.05.2024 «Про призначення допомоги при народжені дитини» призначено ОСОБА_1 допомогу при народженні дити одноразово з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 10 320,00 грн, щомісячно з 01.09.2022 по 31.07.2025 - 860 грн.

Листом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 03.11.2025 позивача повідомлено про те, що рішення суду від 12 квітня 2024 року у справі № 280/863/24, відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду» від 26 серпня 2021 року №902, буде виконане в повному обсязі в порядку черговості по мірі надходження фінансування.

Позивач вважаючи, що у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання у неї виникло право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, звернулась до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд враховує, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

У той же час, суд звертає увагу, що між сторонами справи, а саме позивачем та управлінням соціального захисту населення відсутні договірні зобов`язання щодо нарахування та виплати соціальної допомоги, оскільки вказане питання, а саме - своєчасна виплата соціальної допомоги, врегульоване спеціальним законодавством, зокрема Законом України " Про державну допомогу сім`ям з дітьми ".

У постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Вказана правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 у цивільній справі №6-2759цс15.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні відносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та управлінням соціального захисту населення, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Таким чином, в цій справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення статей 549 та 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні.

Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постановах Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані спеціальним Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 та позивач не позбавлений можливості скористатися вказаним правом компенсації втрати частини доходів у порядку та спосіб, визначені законом.

Судом встановлено, що в даній справі позивач не заявляв відповідних вимог щодо саме компенсації втрати частини доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а позовна заява не вмотивована відповідними підставами, відповідне право не підлягає захисту в межах цієї справи, розгляд якої суд здійснює в межах та на підставі заявлених позивачем вимог.

За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, у суду відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат у цій справі.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (вул. Захисників України, буд. 27/34, м. Бердянськ, Запорізька область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 16.02.2026.

Суддя А.В. Сіпака