Справа № 457/1618/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 457/1618/25 пров. № А/857/48009/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

представника апелянта: Касандяка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви Касандяка Володимира Васильовича який діє в інтересах ОСОБА_1 у справі № 457/1618/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року у справі № 457/1618/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВП №2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області Шубеляка Богдана Богдановича, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа № 457/1618/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВП №2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області Шубеляка Б.Б., Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року у справі № 457/1618/25 та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.01.2026р. в 12:30 год.

У зв`язку із оголошення повітряної тривоги 27.01.2026р. в 13:17 год. та закінченням такої в 14:37год. розгляд справи відкладено на 10.02.2026р. в 12:30 год.

Крім цього, 02.02.2026р. судом апеляційної інстанції постановлено ухвалу про продовження строків розгляду справи на 15 днів.

12.11.2025р. при поданні апеляційної скарги, апелянт подав клопотання: забезпечити право ставити питання іншим учасникам справи та свідкам, для чого, в порядку підготовки справи № 457/1618/25 до апеляційного розгляду, поставити ухвалу про виклик у судове засідання інспектора відділення поліції № 2 ( Трускавець ) Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Шубеляка Б.Б. та службову особу Дрогобицького РВП ГУНП у Львівський області, яка здійснювала інструктаж нарядів поліції, що брали участь у адміністративній процедурі з притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних проступків передбачених ч.4 ст.126, ч.2 ст. 122, ч.1 ст.130 КУпАП;

- забезпечити право брати участь у дослідженні доказів сторони відповідача, для чого, в порядку підготовки справи № 457/1618/25 до апеляційного розгляду, витребувати у відповідача: 1) витяг з книги постових відомостей розстановки нарядів Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області на 2 жовтня 2025 року, 2) копію відомості від 2 жовтня 2025 року з обліку діяльності наряду поліції, до складу якого входив інспектор поліції Шубеляк Б.Б., по нагляду за дорожнім рухом, 3) картку маршруту патруля ( екіпажу патрульного автомобіля ), у складі якого діяв інспектор поліції Шубеляк Б.Б., 4 ) відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора поліції Шубеляка Б.Б. з фіксацією усіх подій і обставин, що мали місце 2 жовтня 2025 року і стосуються спірних правовідносин у справі № 457/1618/25.

27.01.2026р. Касандяком В.В. подано заяви, а саме:

- визнати зловживанням процесуальними правами поведінку Головного управління Національної поліції у Львівський області, яка полягає в ухиленні представників відповідача від виконання процесуального обов`язку подати суду апеляційної інстанції докази ( у формі відповідної заяви по суті справи ) з відомостями про зміст заперечень сторони відповідача відносно доводів і вимог позивача, що зазначені у його апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції у справі № 457/1618/25;

- до початку судового розгляду по суті апеляційної скарги позивача, постановити ухвалу про вжиття до відповідача заходів процесуального примусу шляхом стягнення в дохід Державного бюджету України з Головного управління Національної поліції у Львівський області штрафу у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за допущення процесуальної бездіяльності з метою перешкоджання суду у забезпеченні завдань адміністративного судочинства у справі № 457/1618/25, у який ( ухвалі ) оголосити перерву у судовому засіданні та встановити відповідачеві новий строк для подання Восьмому апеляційному адміністративному суду письмових пояснень, у формі відповідної заяви по суті справи, з відомостями:1) про заперечення відповідача відносно доводів та вимог позивача, які викладені у його апеляційній скарзі, або 2) про визнання відповідачам адміністративного позову частково чи повністю;

- про залучення Громадської організації " Товариство ветеранів однодумців " до участі у справі № 457/1816/25 на боці позивача у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору;

-про долучення доказів, а саме 3 файлів з відеозаписами з нагрудної камери інспектора поліції Шубеляка Б.Б. та матеріалів адміністративної справи;

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасника процесу, перевіривши матеріали справи та доводи заяв, колегія суддів дійшла висновку, що такі підлягають до часткового задоволення.

Так, стосовно заявленого клопотання, щодо зловживанням процесуальними правами Головним управлінням Національної поліції у Львівський області, яка полягає в ухиленні представників відповідача від виконання процесуального обов`язку подати суду апеляційної інстанції докази (у формі відповідної заяви по суті справи ) з відомостями про зміст заперечень сторони відповідача відносно доводів і вимог позивача, що зазначені у його апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції у справі № 457/1618/25 та встановити відповідачеві новий строк для подання Восьмому апеляційному адміністративному суду письмових пояснень, у формі відповідної заяви по суті справи, з відомостями:1) про заперечення відповідача відносно доводів та вимог позивача, які викладені у його апеляційній скарзі, або 2) про визнання відповідачам адміністративного позову частково чи повністю, колегія суддів зазначає таке.

ст.175 КАС України передбачено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати:

1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;

2) позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В ст.304. КАС України видно, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Тобто, подання відзиву на апеляційну скаргу суб`єктом владних повноважень є правом а не обов`язком такого.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що ч.4 ст.159 КАС України визначено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Отже, зважаючи на вищевикладене колегія суддів вважає що в цій частині клопотання до задоволення не підлягає за необґрунтованістю.

Стосовно клопотання заявника про вжиття до відповідача заходів процесуального примусу шляхом стягнення в дохід Державного бюджету України з Головного управління Національної поліції у Львівський області штрафу у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за допущення процесуальної бездіяльності з метою перешкоджання суду у забезпеченні завдань адміністративного судочинства у справі № 457/1618/25, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

ч.4 ст.77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

За правилами ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Приписами ч.3 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за правилами ч.9 ст.79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до ст.80 КАС України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції ще не витребовувались жодні докази, підстав для застосування заходів процесуального примусу шляхом стягнення в дохід Державного бюджету України з Головного управління Національної поліції у Львівський області штрафу у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за допущення процесуальної бездіяльності немає, оскільки такі заходи вживаються лише після невиконання вимог ухвали суду.

Стосовно заяви про залучення Громадської організації "Товариство ветеранів однодумців " до участі у справі № 457/1816/25 на стороні позивача у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011р. № 19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою. Тобто, мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів ст.1, другого речення ч.3 ст.8, ст.55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті ч.1, ч.2 ст.55, п.8 ч.3 ст.129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України від 08.07.2010р. № 18-рп/2010).

ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п.1 ст.6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19.12.1997р., (п.33).

Право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист ) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У КАС України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в ч.1 ст.5, згідно якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, набуває процесуального статусу позивача у справі (п.8 ч.1 ст.4 КАС України).

Одним із процесуальних засобів, встановлених нормами КАС України , які забезпечують право на звернення до адміністративного суду (право на судовий захист у сфері публічно-правових відносин), є право на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції. Право на апеляційне оскарження, на відміну від права на звернення до суду (права на судовий захист), - процесуальне право, характерними ознаками якого є те, що його елементи (суб`єкт, зміст) визначаються процесуально-правовою нормою.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019р. у справі № 9901/815/18.

ч.1 ст.13 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.293 КАС України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Щодо учасників справи, їх коло визначено ч.1, ч.2 ст.42 КАС України, якими передбачено, що учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

На відміну від інших учасників адміністративного процесу, учасники справи здійснюють свої процесуальні права та виконують обов`язки в адміністративному процесі для того, щоб досягнути певного правового результату, в якому вони зацікавлені. Така зацікавленість обумовлена їх поведінкою як суб`єкта в матеріально-правових відносинах, щодо прав і обов`язків в яких виник спір, вирішення якого з ініціативи одного з цих суб`єктів перенесено в площину процесуального регулювання.

Права учасників справи визначені у ч.3 ст.44 КАС України, в тому числі, право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

ч.1 ст.293 КАС України розширено коло осіб, які мають право оскаржити судове рішення в апеляційному порядку, порівняно з учасниками справи, лише на перший погляд, оскільки особи, про які йдеться в цій нормі, є суб`єктами матеріально-правових відносин, яких стосується спір, що отримав вирішення в судовому рішенні. Та обставина, що вони не приймали участь у справі, була обумовлена застосуванням щодо них незаконних процесуальних обмежень.

Судове рішення, оскаржуване незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Особа, яка не була учасником справи, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки. Такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, це означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Аналогічного по суті висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 26.09.2024 у справі № 440/14216/23.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 23.11.2020р. у справі № 826/3508/17.

Предметом оскарження у цій справі є бездіяльність та дії відповідача та визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 5851495 від 02.10.2025р., якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Тобто, індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято або щодо прав, свобод та інтересів якої це рішення (індивідуальний акт) стосується.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку дії відповідача та рішення у даній справі жодним чином не впливає на права та обов`язки Громадської організації " Товариство ветеранів однодумців ", а тому правових підстав для залучення такої як третьої особи до розгляду справи немає.

Крім того, до задоволення не підлягає клопотання в частині виклику у судове засідання інспектора відділення поліції № 2 ( Трускавець ) Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та службову особу Дрогобицького РВП ГУНП у Львівський області, яка здійснювала інструктаж нарядів поліції, що брали участь у адміністративній процедурі з притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних проступків передбачених ч.4 ст.126, ч.2 ст. 122, ч.1 ст.130 КУпАП; Оскільки, інспектор поліції не є свідком. Зокрема, працівник поліції, який склав протокол/постанову, є представником сторони відповідача. Його показання не можуть вважатися об`єктивними даними свідка, оскільки він зацікавлений у результаті справи. Всі фактичні дані інспектор уже виклав у постанові, протоколі.. Його виклик лише затягне розгляд справи (ст.2 КАСУ щодо розумних строків).

При цьому, виклик особи як свідка, яка проводила інструктаж, є недоцільним. Оскільки, проведення інструктажу наряду поліції не має жодного відношення до того, чи порушив ОСОБА_1 правила дорожнього руху. Це внутрішній організаційний захід МВС, який не доводить вину правопорушника.

Також, не підлягає до задоволення клопотання в частині витребування у відповідача витягу з книги постових відомостей розстановки нарядів Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області на 2 жовтня 2025 року, 2) копію відомості від 2 жовтня 2025 року з обліку діяльності наряду поліції, до складу якого входив інспектор поліції ОСОБА_2 , по нагляду за дорожнім рухом, 3) картку маршруту патруля ( екіпажу патрульного автомобіля ), у складі якого діяв інспектор поліції Шубеляк Б.Б.. Оскільки дані документи, не містять інформації про предмет доказування. Зокрема, книга постових відомостей чи картка маршруту фіксують лише дислокацію наряду. Дані докумети не можуть підтвердити або спростувати, чи порушив позивач правила дорожнього руху.

В ст.76 КАС України видно, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів вважає, що відеозапис з нагрудних камер поліцейського за принципом достатності доказів, є первинним джерелом, яке фіксує місце, час та обставини події. Паперові звіти про маршрут є вторинними та зайвими (дублюючими), що не несуть нової цінної інформації для суду.

При цьому, витребування значного обсягу внутрішньої документації, яка часто має обмежений доступ, потребує тривалого часу на виконання.

Заявлене клопотання в цій частині колегія суддів розцінює проявом процесуальної недобросовісності, спрямованої на те, щоб справа вийшла за межі строків розгляду, встановлених законом.

Отже, колегія суддів вважає, що витребування у відповідача витягу з книги постових відомостей розстановки нарядів, відомостей з обліку діяльності наряду поліції, до складу якого входив інспектор поліції ОСОБА_2 , по нагляду за дорожнім рухом, картку маршруту патруля (екіпажу патрульного автомобіля) є безпідставним, оскільки дані документи не зафіксували фактичних даних про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Тому, згідно ст.73 КАС України вони є неналежними доказами, оскільки не стосуються суті порушення. Їх витребування є засобом затягнення судового розгляду та не сприятиме встановленню об`єктивної істини, яка відображена на відеозаписах з бодікамер поліцейського.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновків про задоволення клопотання апелянта про долучення доказів, а саме 3 файлів з відеозаписами з нагрудної камери інспектора поліції Шубеляка Б.Б., матеріалів адміністративної справи, та про витребування відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора поліції Шубеляка Б.Б. з фіксацією усіх подій і обставин, що мали місце 2 жовтня 2025 року та стосуються спірних правовідносин у справі № 457/1618/25. Оскільки необхідно встановити об`єктивну істину та перевірити правомірність дій сторін. Відеозапис є прямим доказом наявності або відсутності складу правопорушення. Суд використовує відео для оцінки того, чи дотримався поліцейський процесуального порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

ч.4 ст.9 КАС України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

В ст.80 КАС України видно, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Як в матеріалах справи так і в спеціалізованій комп`ютерній программі ДСС відсутні будь-які відеоматеріали.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи вказаного доказу унеможливлює здійснення повного та всебічного розгляду справи.

ст. 99 КАС України визначено, що Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Отже, з метою повного та всебічного з`ясування обставин у справі, колегія суддів вважає за необхідне витребувати у Головного управління Національної поліції у Львівській області докази а саме: відеозаписи з нагрудної камери поліцейського Шубеляка Б.Б. при винесенні оскаржуваної постанови серії ЕНА № 5851495 з фіксацією усіх подій і обставин, що мали місце 2 жовтня 2025 року та стосуються спірних правовідносин у справі № 457/1618/25.

Керуючись ст.ст. 9, 44, 309, 321, 223, 321, 325 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Витребувати у Головного управління Національної поліції у Львівській області докази, а саме:

- відеозаписи з нагрудної камери поліцейського Шубеляка Б.Б. при винесенні оскаржуваної постанови серії ЕНА № 5851495 з фіксацією усіх подій і обставин, що мали місце 02 жовтня 2025 року та стосуються спірних правовідносин у справі № 457/1618/25.

Долучити до матеріалів справи у справі № 457/1618/25 - 3 файла з відеозаписами з нагрудної камери інспектора поліції Шубеляка Б.Б. та матеріали адміністративної справи

Вказану інформацію надіслати до суду протягом 5 робочих днів з моменту отримання ухвали суду.

Відповідно до ч.6-9 ст.80 Кодексу адміністративного судочинства України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовується судом, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

У разі неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

У задоволенні інших клопотань відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель