Справа № 560/12637/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/12637/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

10 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Решкатюк Л.O.,

представника позивача: Коновалової А.П.,

представників відповідача: Шуригіної О.В., Трасковської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Елеватор" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Елеватор», звернулось в суд із позовною заявою до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (відповідача) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 31 травня 2024 року №15052/22-01-23-06/35291996, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 6 951 840,00 грн (податкове зобов`язання у розмірі 4 634 560,00 грн та штрафні санкції у розмірі 2 317 280,00 грн).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Елеватор» задоволено; рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року скасовано, справу №560/12637/24 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 21.11.2025 позов задовольнив у повному обсязі. Судове рішення мотивоване тим, що у рамках цієї справи, відповідач не довів, що саме проценти, отримані компанією «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» від українських компаній у конкретні місяці 2019 року, серед них, і від Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Елеватор", стали єдиним або безпосереднім джерелом цих викупів. Також, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області не доведено послідовного ланцюга операцій з арифметично співмірними сумами та хронологічною кореляцією між доходом від отриманих процентів у компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» та подальшими виплатами на викуп привілейованих акцій чи іншими переказами на користь пов`язаних осіб.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що перевіркою встановлено ряд обставин, які підтверджують, що компанія ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД не є кінцевим отримувачем грошових коштів, виплачених позивачем, та їх бенефіціарним власником, а є лише проміжним агентом (здійснює транзит), а тому дохід, виплачений на її користь, підлягає оподаткуванню за загальною ставкою 15%.

Отже, ключовим питанням у спірних правовідносинах є наявність/відсутність у контрагента позивача компанії ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД статусу бенефіціарного власника отриманого від позивача процентного доходу і, відповідно, право позивача, як податкового агента, на застосування пільгової ставки оподаткування в розмірі 2% на підставі Конвенції між урядом України та республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування, оскільки саме статус бенефіціарного власника отриманого доходу відповідно до положень ПКУ є однією із умов застосування пільгової ставки податку.

Також зазначає, що звітами про рух грошових коштів ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД, АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД та АМАРІСТА ЛІМІТЕД підтверджується передача усієї суми процентного доходу, отриманого компанією ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД від українських підприємств, компанії NAP (Кайманові Острови).

Враховуючи викладене, описані операції свідчать про транзитність отриманих компанією ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД процентів від українських підприємств до компанії NAP, яка і є фактичним отримувачем таких доходів. Проте, скасовуючи податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції не врахував встановлені перевіркою фактичні обставини, та зробив висновок про недоведеність транзитного характеру руху коштів.

В поясненнях до апеляційної скарги відповідача представник позивача зазначає, що статус компанії "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" (кредитора позивача протягом 2017-2018 років) як бенефіціарного власника процентного доходу, отриманого з України протягом 2017-2019 років, підтверджується постановами Касаційного адміністративного суду від 19.03.2025 року у справі № 560/8133/24, від 27.10.2025 року у справі № 120/7999/24, від 17.12.2025 року у справі № 560/9576/24, у справі № 120/9601/24, від 18.12.2025 року у справі № 120/6603/24.

Також, 02.07.2025 у справі № 120/14477/24 та 2 липня 2025 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалив постанову у справі № 120/14477/24 з подібними правовідносинами, в якій погодився з тим, що ТОВ "ЖМЕРИНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" (одна з українських компаній групи NCH) мало право на застосування зменшеної ставки оподаткування податком на доходи нерезидента при виплаті процентного доходу у 2019 році на користь компанії "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД". Також, спростовує висновки відповідача про відсутність у компанії "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД" власних активів.

Звертає увагу суду, що Кредитні договори, на підставі яких компанія "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД" отримувала дохід у вигляді процентів, за своєю суттю є фінансовим інструментом, спрямованим виключно на поповнення обігових коштів та налагодження фінансово-господарської діяльності позивача, що підтверджується текстом такого договору, наведеним і в Акті перевірки. Нараховані компанією "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД" проценти за Кредитними договорами відображаються у складі її активів.

У свою чергу рішення про викуп акцій, прийняття яких було добровільним, мають на меті та своїм результатом зміни в капіталі, що є очевидним підтвердженням різної правової природи та спрямованості відповідних інструментів.

Вважає, що даній справі між сторонами немає спору щодо того, що компанія "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД" була резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (див. стор. 39 Акту перевірки).

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Елеватор» є юридичною особою, , 13 липня 2007 року зареєстроване в якості юридичної особи, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом діяльності Товариства є складське господарство. Іншими видами діяльності є, зокрема, післяурожайна діяльність, виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин та інші.

Учасником Товариства з найбільшою часткою у розмірі 99,90% є Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЛД-ІНВЕСТ».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Елеватор» входить до складу транснаціональної інвестиційної групи NCH, яка включає, зокрема, компанію «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» (компанія «ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED»); компанію «АМАРІСТА ЛІМІТЕД» (компанія «AMARISTA LIMITED»); компанію «АГРО ДЕВЕЛОПМЕНТ (ЮКРЕЙН) ЛІМІТЕД» (компанія «AGRO DEVELOPMENT (UKRAINE) LIMITED»); компанію «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» (компанія «AGROPROSPERIS 2 LIMITED»); компанію «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» (ALLIS ENTERPRISES LIMITED).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Елеватор» та компанією «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» 03 грудня 2007 року укладено кредитний договір №LA-6-07 (далі - «Кредитний договір 2007 року»), згідно з підпунктом 1.1-1.3 якого «Кредитор (компанія «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД») передає Позичальнику (Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Елеватор») у тимчасове користування грошові кошти, які у подальшому називаються «Кредит», для поповнення обігових коштів і налагодження фінансово-господарської діяльності Позичальника, а Позичальник зобов`язується використовувати Кредит для поповнення обігових коштів та налагодження фінансово-господарської діяльності Позичальника, повернути Кредитору на умовах цього Договору таку ж суму Кредиту та сплачувати Кредитору проценти за користування Кредитом. Загальна сума Кредиту складає 3 000 000,00 (три мільйони) доларів США. Розмір ставки Процентів за користування Кредитом складає 11% річних, виходячи з 365 календарних днів у році».

З огляду на укладення 01 грудня 2016 року Договору про реструктуризацію між компанією «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД», компанією «АМАРІСТА ЛІМІТЕД» та компанією «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД», компанія «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» була замінена на нового кредитора - компанію «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД», зареєстровану у Республіці Кіпр.

Компанія «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» була кредитором за Кредитним договором 2007 року протягом 2017-2018 року, а після укладення 27 листопада 2018 року Договору про реструктуризацію між компанією «АГРО ДЕВЕЛОПМЕНТ (ЮКРЕЙН) ЛІМІТЕД», компанією «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» та компанією «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» компанія «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» була замінена на нового кредитора - компанію «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД», зареєстровану у Республіці Кіпр.

Суму Кредиту змінено на 8 500 000,00 доларів США.

Процентна ставка зменшена з 11% річних до 9,8% річних.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАНОВЕЦЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» та компанія «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» 18 лютого 2008 року уклали кредитний договір № LA-14-08, згідно з пунктами 1.1-1.3 якого «Кредитор (компанія «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД») передає Позичальнику (ТОВ «ЛАНОВЕЦЬКИЙ ЕЛЕВАТОР») у тимчасове користування грошові кошти, які у подальшому називаються «Кредит», для поповнення обігових коштів і налагодження фінансово-господарської діяльності Позичальника, а Позичальник зобов`язується використовувати Кредит для поповнення обігових коштів та налагодження фінансово-господарської діяльності Позичальника, повернути Кредитору на умовах цього Договору таку ж суму Кредиту та сплачувати Кредитору проценти за користування Кредитом. Загальна сума Кредиту складає 10 000 000,00 (десять мільйонів) доларів США. Розмір ставки Процентів за користування Кредитом складає 11% річних, виходячи з 365 календарних днів у році».

У зв`язку із припиненням діяльності ТОВ «ЛАНОВЕЦЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» через процедуру реорганізації шляхом приєднання до Позивача позичальник (ТОВ «ЛАНОВЕЦЬКИЙ ЕЛЕВАТОР») за Першим Кредитним договором 2008 року був замінений на нового позичальника - позивача.

З огляду на укладення 01 грудня 2016 року Договору про реструктуризацію між компанією «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД», компанією «АМАРІСТА ЛІМІТЕД» та компанією «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» компанія «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» була замінена на нового кредитора - компанію «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД», зареєстровану у Республіці Кіпр.

Компанія «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» була кредитором за Першим Кредитним договором 2008 року протягом 2017-2018 року, а після укладення 27 листопада 2018 року Договору про реструктуризацію між компанією «АГРО ДЕВЕЛОПМЕНТ (ЮКРЕЙН) ЛІМІТЕД», компанією «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» та компанією «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» компанія «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» була замінена на нового кредитора - компанію «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД», зареєстровану у Республіці Кіпр.

Процентна ставка зменшена з 11% річних до 9,8% річних.

Між позивачем та компанія «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» 07 квітня 2008 року укладено кредитний договір №LA-17-08, згідно з пунктами 1.1 1.3 якого «Кредитор (компанія «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД») передає Позичальнику (Позивач) у тимчасове користування грошові кошти, які у подальшому називаються «Кредит», для поповнення обігових коштів і налагодження фінансово-господарської діяльності Позичальника, а Позичальник зобов`язується використовувати Кредит для поповнення обігових коштів та налагодження фінансово-господарської діяльності Позичальника, повернути Кредитору на умовах цього Договору таку ж суму Кредиту та сплачувати Кредитору проценти за користування Кредитом. Загальна сума Кредиту складає 5 000 000,00 (п`ять мільйонів) доларів США. Розмір ставки Процентів за користування Кредитом складає 11% річних, виходячи з 365 календарних днів у році».

З огляду на укладення 01 грудня 2016 року Договору про реструктуризацію між компанією «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД», компанією «АМАРІСТА ЛІМІТЕД» та компанією «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» компанія «ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» була замінена на нового кредитора - компанію «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД», зареєстровану у Республіці Кіпр.

Компанія «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» була кредитором за Другим Кредитним договором 2008 року протягом 2017-2018 року, а після укладення 27 листопада 2018 року Договору про реструктуризацію між компанією «АГРО ДЕВЕЛОПМЕНТ (ЮКРЕЙН) ЛІМІТЕД», компанією «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» та компанією «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» компанія «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД» була замінена на нового кредитора - компанію «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД», зареєстровану у Республіці Кіпр.

Суму Кредиту змінено на 6 210 303,33 доларів США.

Процентна ставка зменшена з 11% річних до 9,8% річних, а потім до 3%.

У 2019 році позивач здійснював виплату доходу на користь нерезидента - компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» - у вигляді процентів за Кредитними договорами - 35 650 461,00 грн.

При виплаті такого доходу позивач застосував зменшену ставку оподаткування податком з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 2% на підставі Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи.

У 2019 році Товариство нарахувало та сплатило податок з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі - 713 009 грн.

У період з 17 квітня 2024 року по 23 квітня 2024 року Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Елеватор», з питання дотримання чинного законодавства при виплаті доходів із джерелом їх походження з України на користь нерезидента компанії ALLIS ENTERPRISES LIMITED за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 30 квітня 2024 року №11640/22-01-23-06/35291996 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ПОДІЛЛЯ ЕЛЕВАТОР», з питання дотримання чинного законодавства при виплаті доходів із джерелом їх походження з України на користь нерезидента Компанії ALLIS ENTERPRISES LIMITED за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року».

Перевіркою встановлено порушення пункту 103.2 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, яку ратифіковано Законом № 412-VII від 04 липня 2013 року, де підприємство при здійсненні на користь нерезидента виплати інших доходів із джерелами їх походження з України, не утримано податок з таких доходів за ставкою в розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, та не сплачено до бюджету під час такої виплати податок на доходи нерезидента за 2019 рік на загальну суму 4 634 560,00 грн, в тому числі:

- за перший квартал - 1 768 542,23 грн;

- за півріччя - 2 956 365,50 грн;

- за три квартали - 3 718 585,00 грн;

- за рік - 4 634 560,00 грн.

Головне управління ДПС у Хмельницькій області дійшло до висновку, що позивач не мав правових підстав для застосування зменшеної ставки податку на процентні доходи компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» із джерелом їх походження з України у розмірі 2% у 2019 році на підставі Конвенції, оскільки, на думку ГУ ДПС, вказана компанія не є кінцевим отримувачем грошових коштів, а здійснює лише транзит, тому що «всі нараховані та отримані проценти від українських підприємств перераховуються безпосередньо NAP (Кайманові Острови)».

На підставі, акта перевірки прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 31 травня 2024 року №15052/22-01-23-06/35291996 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 6 951 840,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі у розмірі 4 634 560,00 грн та штрафними санкціями у розмірі 2 317 280,00 грн.

Не погодившись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 31 травня 2024 року №15052/22-01-23-06/35291996, позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 23 липня 2024 року №22381/6/99-00-06-01-02-06 залишено без змін податкове повідомлення - рішення від 31 травня 2024 року №15052/22-01-23-06/35291996, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 31 травня 2024 року №15052/22-01-23-06/35291996 протиправним, Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Елеватор" звернулося до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до статті 3 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на час вирішення спірних правовідносин), податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з пунктами 103.1, 103.2, 103.3 статті 103 ПК України, застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому, бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Підпунктами 141.4.1, 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України передбачено, що доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами, зокрема, є проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.

Резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр укладено Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків та доходів від 08 листопада 2012 року, яка ратифікована - 04 липня 2013 року, дата набрання чинності для України - 07 серпня 2013 року.

Статтею 11 Конвенції передбачено, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись в цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів.

Детальне визначення терміну «бенефіціарний власник» наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР.

Відповідно до пункту 9 Коментарів до статті 11, вимогу щодо бенефіціарного власника додано до пункту другого статті 11 для того, щоб роз`яснити значення слів «і сплачуються резиденту», які використовуються в пункті 1. Зрозумілим є той факт, що країна джерела не зобов`язана поступатись у праві оподатковувати проценти на тій лише підставі, що проценти були сплачені саме резиденту Держави, з якою укладено міжнародний договір. Термін «фактичний власник доходу» використовується не у вузькому технічному сенсі, а розуміється в контексті та світлі завдань і цілей Конвенції, включаючи уникнення подвійного оподаткування, попередження випадків ухилення від сплати податків та уникнення оподаткування.

Пільга або звільнення від оподаткування по будь-якому із видів доходу, що надається Державою, з якої походить дохід, резиденту іншої Договірної держави з метою уникнення повністю або частково подвійного оподаткування, яке може виникнути у зв`язку із повторним оподаткуванням такого доходу Державою резиденства. Коли цей вид доходу отримує резидент Договірної Держави, що діє як агент чи номінальний отримувач, надання Державою, з якої походить дохід, такої пільги або звільнення виключно на підставі статусу безпосереднього отримувача доходу як резидента іншої Договірної Держави буде суперечити цілям та завданням Конвенції. Безпосередній отримувач в цій ситуації кваліфікуватиметься як резидент, однак цей статус не призводить до потенційного подвійного оподаткування, оскільки отримувач не розглядається як власник доходу для цілей оподаткування в Державі резиденства. Надання державою, з якої походить дохід, пільги або звільнення від оподаткування також буде суперечити цілям та завданням Конвенції, якщо резидент Договірної Держави, не використовуючи такі інструменти, як агентування або номінальної власності, буде діяти як проміжна ланка для іншої особи, котра фактично отримує вигоду від відповідного доходу. Проміжна ланка не може розглядатися як фактичний власник, якщо навіть за свого формального статусу власника, на практиці вона має досить вузькі повноваження щодо такого доходу, що надає можливість її розглядати як просту довірену особу, або управляючу особу, що діє від імені зацікавлених осіб (пункт 10 Коментарів до статті 11).

Отже, Угоди про уникнення подвійного оподаткування не можуть застосовуватися до ситуацій, коли відповідні відносини між резидентом на нерезидентом не пов`язані з фактичним веденням господарської діяльності, а дії учасників цих відносин спрямовані лише на створення зручного (пільгового) податкового режиму. Пільги за міжнародними угодами щодо уникнення подвійного оподаткування повинні відноситися лише до податкового резидента, який є дійсним одержувачем доходу.

Застосування податкових преференцій визнається неправомірним, коли сукупність угод (операцій) дозволяє зробити висновок про те, що основною їхньою метою були виведення доходу з-під оподаткування і формальне здійснення операцій з метою використання переваг за міжнародною угодою.

Результатом такої оцінки може стати перекваліфікація виплати з відповідною зміною режиму оподаткування, а також кваліфікація сукупності угод із застосуванням норм національного законодавства по виведеному з-під оподаткування доходу.

У випадках, які наводяться в Коментарях (агент, номінал, посередник тощо), безпосередній отримувач процентів не вважається бенефіціарним власником, оскільки право отримувача вільно розпоряджатись такими процентами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі. Такий обов`язок зазвичай випливає з юридичних документів, однак також може з`ясовуватись на підставі фактів та обставин, які вказують, що по суті отримувач процентів не має право вільно розпоряджатись такими процентами.

За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема:

1) відсутність фактичного самостійного здійснення господарської діяльності особою нерезидентом, яка зареєстрована в Державі, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування, на відповідній території;

2) характер грошових потоків свідчить про наявність юридичних та фактичних обов`язків щодо подальшого перерахування отримуваних процентів особою-нерезидентом третій особі та відсутність у особи-нерезидента можливості самостійного прийняття рішення щодо долі отримуваного доходу та контролю щодо отримуваного доходу;

3) мінімальний часовий інтервал між: укладенням договору (видачею позики) між резидентом та особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, а також договору (видачею позики) між останнім та третьою особою; отриманням доходу особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, і виплатою грошових коштів третій особі;

4) відсутність диференційованих, що розрізняються умов договорів, правових документів, на підставі яких особа-нерезидент отримує дохід і в подальшому перераховує кошти;

5) вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою;

6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.

Отже, враховуючи зазначене правове регулювання, колегія суддів Верховного Суду висновує, що право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог:

- нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;

- нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;

- нерезидент є бенефіціарним власником доходу.

Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тілки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.

Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.

Передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.

В момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Разом із тим, чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що платник податків сформував дані податкового обліку необґрунтовано та з порушенням вимог податкового законодавства, або на підставі документів, які містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції виходив із того, що, при вирішенні справ між пов`язаними особами, де можуть бути наявні механізми податкової оптимізації, судам слід встановити чи є нерезидент бенефіціарним власником доходу (процентів) шляхом послідовного аналізу відповідних критеріїв (ознак), зокрема: нерезидент не повинен бути агентом (номінальним утримувачем); нерезидент має самостійно визначати економічну долю доходу; компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи.

У таких спорах має досліджуватися «транзит» коштів компанії-нерезидента, часовий інтервал між укладенням договорів; вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою; хто несе фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту.

При цьому, орієнтовні критерії наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР та в подальшому перелік ознак унормований пунктом 103.3 статті 103 ПК України (в редакції Закону від 16 січня 2020 року № 466-IX, який набрав чинності 23 травня 2020 року).

Для того щоб нерезидент визнавався бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, такий нерезидент не повинен виконувати «транзитну» роль (бути виключно посередником) у русі коштів. Як зазначено в розділі цієї постанови «Правове регулювання», нормативно закріпленою ознакою посередницької функції нерезидента є, зокрема, те, що зазначена особа не має достатньо повноважень або у випадку, підтвердженому фактами та обставинами, не має права користуватися та розпоряджатися таким доходом.

Якісною стороною цього критерію є відсутність кореспондуючого обов`язку передати права на дохід третій особі (самостійне визначення нерезидентом економічної долі доходу).

Кількісний критерій полягає у тому, що компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи (незалежно від способу оформлення такої передачі).

Вказаний критерій передбачає обов`язок контролюючого органу довести співставність, в тому числі арифметичну, операцій між виплатою доходу з української компанії на користь нерезидента і подальшого перерахування сум грошових коштів з компанії нерезидента - встановити «транзитний» характер компанії-нерезидента за фактичними обставинами, а також дослідити обставини справи відносно господарської діяльності компанії-нерезидента з урахуванням особливостей її провадження.

При цьому, на те, що нерезидент здійснює посередницькі функції також може вказувати те, що така особа не має відповідних ресурсів (кваліфікованого персоналу, основних засобів у володінні або користуванні, достатнього власного капіталу тощо), необхідних для фактичного виконання функцій, використання активів та управління ризиками, пов`язаних з отриманням відповідного виду доходу, які лише формально покладаються (використовуються, приймаються) на зазначену особу у зв`язку із здійсненням операції з такої передачі.

Досліджуючи обставини щодо наявності у компанії-нерезидента економічної присутності (substance) у країні її інкорпорації слід враховувати, що відповідний критерій має чи не найбільш основоположне фактичне значення для цілей встановлення наявності у компанії-нерезидента статусу бенефіціарного власника доходу. Ознаками наявності substance можуть слугувати наступні критерії: (а) кваліфікований персонал для забезпечення провадження господарської діяльності (наявність працівників); (б) наявність реального (фізичного офісу) в країні інкорпорації; (г) активна господарська діяльність; (ґ) наявність банківських рахунків в країні інкорпорації компанії; (д) локальне управління фінансами нерезидента у країні його юрисдикції - отримання бухгалтерських та аудиторських послуг від місцевих фахівців; (е) наявність клієнтської бази в країні інкорпорації; (є) наявність достатнього власного капіталу та активів для здійснення діяльності.

Одночасно, слід враховувати, що на відміну від транзиту коштів, наявність чи відсутність економічної присутності не є достатньою (ключовою) підставою, у відриві від всіх інших критеріїв/обставин, для висновку, що нерезидент не є бенефіціарним власником доходу.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2024 року (справа №826/6241/17) зазначається таке: «За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема: 1) відсутність фактичного самостійного здійснення господарської діяльності особою нерезидентом, яка зареєстрована в Державі, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування, на відповідній території…».

Також у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2025 року (справа № 160/18691/23), вказується таке: «… у матеріалах справи відсутні докази та обґрунтування на спростування доводів податкового органу, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, … відсутність власних коштів, активів, ризиків, працівників (крім директору компанії), приміщень, (крім зареєстрованого офісу); діяльність не має характеристик окремої частини бізнесу (бізнес мети), а операції, що свідчать про господарську діяльність відсутні; операційні витрати, які свідчили б про нормальну господарську діяльність, відсутні».

При вирішенні таких спорів також слід вирішувати питання чи компанія нерезидент самостійно несе ризики у зв`язку із проваджуваною нею діяльністю. Підтвердженням самостійності несення ризиків можуть виступати: (а) окремі положення договорів, що стосуються відповідальності особи та передбачають можливість застосування до неї штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань; (б) дійсна реалізація по відношенню до нерезидента заходів із притягнення його до юридичної відповідальності (пред`явлення кредиторами вимог про сплату штрафних санкцій; ініціювання судових проваджень тощо); (в) наявність сумнівної заборгованості (bad debt) тощо.

Серед іншого, у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2024 року (справа №826/6241/17) зазначається про таке: «За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема:… 6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент».

Ще одним критерієм, який свідчить про наявність у компанії-нерезидента статусу бенефіціарного власника доходу це відсутність ознак дзеркальності у договорах та операціях.

Такий критерій вважається дотриманим, якщо умови та формулювання договору між компанією-резидентом (компанія, що здійснює виплату з джерелом походження з України) та компанією-нерезидентом (компанія, що отримує дохід з джерелом походження з України) є тотожними за своїм змістом та формою договорам між компанією-нерезидентом та третьою особою.

Як один із другорядних критеріїв визначення статусу бенефіціарного власника слугує критерій тривалості знаходження коштів на рахунках у компанії-нерезидента.

Якщо розрив у часі є мінімальним, то це свідчить про транзитний рух коштів та опосередковано може свідчити про відсутність фактичної можливості у компанії-нерезидента розпоряджатися таким доходом.

Як один із другорядних критеріїв визначення статусу бенефіціарного власника слугує критерій тривалості знаходження коштів на рахунках у компанії-нерезидента. Якщо розрив у часі є мінімальним, то це свідчить про транзитний рух коштів та опосередковано може свідчити про відсутність фактичної можливості у компанії-нерезидента розпоряджатися таким доходом.

Суд вказує, що Верховний Суд у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 120/14477/24 висновував, що наявність вітки корпоративної мережі жодним чином не свідчить про те, що створені компанії не є самостійними учасниками відповідного ринку послуг. Структурування бізнес моделі груп компаній є виключною компетенцією акціонерів (бенефіціарів) такої групи. Податковий кодекс України не містить такої підстави для спростування статусу бенефіціарного власника доходу як наявність зв`язку між компаніями, наявність спільних бенефіціарів, пов`язаності компаній, структурування активів між компаніями тощо. Для встановлення наявності чи відсутності статусу бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу пов`язаність осіб та корпоративна структура правового значення не має.

Також у зазначеній вище постанові Верховного Суду зауважено, що доктрина бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу не має ніякого зв`язку з визначенням кінцевого бенефіціарного власника і є змістовно іншою правовою категорією. Доктрина бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу пов`язана з правом розпорядження доходом, отриманим податковим нерезидентом від податкового резидента, в той час, як пов`язаність осіб та наявність бенефіціарного власника вказує на можливість контролю за прийняттям управлінських рішень.

Так, у цій справі судом першої інстанції не встановлено договірного обов`язку компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» передавати проценти по кредитним договорам, зокрема і від Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Елеватор", третім особам.

Зокрема, договори та додаткові угоди, на підставі яких ТОВ «Поділля Елеватор» сплачувало проценти на користь компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД», не містять умов про обов`язкове перерахування отриманих процентів третій особі.

Лист уповноваженого органу Республіки Кіпр від 22.02.2021 року, на який посилається відповідач на підтвердження своєї позиції, серед іншого, підтверджує (п.32) відсутність договірних або юридичних зобов`язань компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» щодо передачі отриманих процентів іншій особі.

Одночасно, відповідачем не надано до суду доказів протилежного.

Окрім того, із матеріалів справи (фінансовий звіт за 2019 рік, лист уповноваженого органу Республіки Кіпр від 22.02.2021 року) видно, що у 2019 році проценти надходили на рахунки компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» щомісячно (USD), а саме: січень 1,560,317; лютий 1,553,698; березень 1,019,010; квітень 1,036,173; травень 988,922; червень 1,307,435; липень 802,697; серпень 1,170,674; вересень 902,725; жовтень 1,296,192; листопад 970,811; грудень 2,027,401.

Викуп привілейованих акцій акціонера (компанії «АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД») відбувся разово наприкінці року: листопад 2019 викуп на 7,641,895 USD; грудень 2019 викуп на 7,150,000 USD.

Отже, відсутній короткий послідовний ланцюг: надходження процентів та негайне перерахування фактичному бенефеціару, який можливо було б пов`язати з транзитністю.

Водночас, протягом січняжовтня 2019 року викупів не було.

Грошові кошти акумулювалися компанією «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» і додатково використовувалися на інші напрямки її діяльності.

Крім того, дані фінансової звітності компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» за 20182019 роки свідчать про значні повернення позик і надання нових позик у спірному періоді, а також про інвестиції у дочірні компанії.

Зокрема, повернення позик пов`язаними особами до компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД»: 18,909,927 USD (2018) та 85,589,333 USD (2019).

Надання нових позик компанією «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД»: 6,600,000 USD (2018) та 85,790,827 USD (2019), з яких 34,080,900 USD позики українським компаніям (2019).

Дохід від процентів компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД»: 61,044 USD (2018) та 14,636,057 USD (2019). Інвестиції в дочірні компанії компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД»: 2,837,697 USD (2018) і 8,251,267 USD (2019).

Вказане вище свідчить, що викуп привілейованих акцій у листопаді/грудні 2019 фінансувався змішаним пулом коштів (у т.ч. із масивних повернень позик у 2019 році), а не виключно з процентів по кредитним договорам від українських підприємств, зокрема і позивача.

Арифметичної співмірності «1:1» між кожним надходженням процентів за договорами позивача та конкретними «вихідними» виплатами на викуп привілейованих акцій відповідач не довів.

Навпаки, банківські виписки наявні у матеріалах справи показують різночасність і різноспрямованість рухів коштів, що не утворює послідовного транзиту.

Із матеріалів справи також встановлено, що надходження процентів відбувалися рівномірно протягом року, тоді як викупи привілейованих акцій лише в кінці року (листопад/грудень), що підтверджує наявність часового лагу та власного розсуду компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» щодо часу та способів використання коштів (кредитування, реінвестування, акумуляція, а потім викуп).

Матеріали справи (установчі документи, рішення ради директорів, фінансова звітність, банківські документи) підтверджують, що компанія «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» має активи (кредитний портфель, інвестиції), банківську інфраструктуру, здійснює фінансування та інвестування, а також несе притаманні цій діяльності фінансові ризики (відсотковий, кредитний, ліквідності тощо).

Так, із матеріалів справи видно, що активи компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД»: на кінець 2018 147,845,483 USD (у т.ч. інвестиції в дочірні 2,837,697 USD; дебіторська заборгованість за позиками 144,186,205 USD); на кінець 2019 152,357,656 USD (інвестиції 8,251,267 USD; дебіторська заборгованість за позиками 142,378,857 USD).

Операційна діяльність: системне кредитування пов`язаних осіб, отримання/повернення значних сум за позиками, інвестиції в дочірні компанії.

Корпоративне управління: рішення ради директорів, статутні документи підтверджують самостійність у прийнятті рішень та власні корпоративні процедури.

Ризики: за характером діяльності компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» притаманні ризик процентної ставки, кредитний ризик, ризик ліквідності, ринковий та операційний ризики (відображено, серед іншого, у фінансовій звітності компанії за 2018 і 2019 роки).

Водночас, відповідач не довів, що фактичні управлінські функції виконуються іншою особою/особами поза компанією «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» або що вказана компанія позбавлена можливості самостійно визначати долю отриманого нею доходу.

Також слід зазначити, що наявність корпоративного зв`язку в межах групи NCH та централізованого стратегічного контролю не є самостійною підставою для заперечення статусу компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» як фактичного отримувача доходу, зокрема, і від Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Елеватор".

Як наслідок, посилання відповідача на те, що проценти по кредитним договорам з українськими підприємствами, зокрема, і позивачем, повністю спрямовувалися на викуп привілейованих акцій з подальшим погашенням авансів акціонеру, не підтверджені арифметично та хронологічно.

При цьому, відповідач не навів зіставних сум і послідовних інтервалів часу між кожним надходженням процентів з України та відповідними виплатами на користь акціонера.

Навпаки, у справі наявні дані про інші значні інфлоу/аутфлоу, що спростовують єдине фінансування таких викупів (проценти по кредитним договорам з українськими підприємствами).

Отже, твердження відповідача про транзитний характер руху коштів є недоведеними.

Водночас, отримана інформація від іноземного компетентного органу Республіки Кіпр є допустимим доказом та враховується судом у сукупності з іншими доказами.

Вона, зокрема, свідчить про структуру групи NCH, фактичні грошові потоки та відсутність договірного обов`язку компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» передавати проценти по кредитним договорам з українськими підприємствами, зокрема, і позивачем.

Разом із первинними фінансовими документами, наявними у матеріалах справи, ця інформація спростовує висновок Головного управління ДПС у Хмельницькій області про транзитність та підтверджує самостійне використання коштів компанією «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД».

Із приводу наявного у матеріалах справи висновку експертів № 6908/10501 за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи, то судом першої інстанції обгрунтовано взято до уваги фактичні констатації експертизи (трасування грошових потоків, співставлення сум, часові інтервали, джерела та напрями руху коштів) як такі, що ґрунтуються на спеціальних економічних знаннях експертів і підтверджені первинними документами, наявними у матеріалах справи.

Поряд із цим, правові формулювання у висновку експертів, зокрема, щодо бенефіціарності компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» як власника відсоткового доходу, отриманого від українських компаній не взято до уваги, оскільки відповідна правова кваліфікація належить виключно суду.

У прийнятній до уваги судом частині висновок підтверджує відсутність послідовного транзиту та наявність альтернативних напрямів використання коштів відсоткового доходу, отриманого від українських компаній, компанією «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД».

Надаючи оцінку меморандумам аудиторської компанії «Делойт», які наявні у матеріалах справи, то суд враховує їх лише в частині фактичних відомостей, які верифіковані первинними документами (банківськими документами, звітністю, корпоративними рішеннями).

У той же час, оціночні судження та правові висновки у вказаних меморандумам судом до уваги не приймаються.

Разом із тим, спірним періодом щодо сплати за кредитним договором процентів позивачем на користь компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» і подальше перерахування цих процентів вказаною компанією, як не бенефіціарним власником, на чому наполягає відповідач, на користь третіх осіб, є 2019 рік.

Додатково надаючи оцінку доводам відповідача щодо «ланцюга транзиту» вказаних вище процентів від компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» через компанію "AGROPROSPERIS 2 LIMITED", компанію "AMARISTA LIMITED" до NCH Agribusiness Partners LP (Кайманові острови), необхідно зазначити про таке.

Договір про реструктуризацію від 01 грудня 2016 року та договір про реструктуризацію від 27 листопада 2018 року передбачали передачу кредитного портфеля як внеску до акціонерного капіталу відповідних компаній (спершу компанії "AGROPROSPERIS 2 LIMITED", згодом - компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД»), тобто передавалися права вимоги як актив, а не виникав борг щодо «обов`язкового» подальшого перерахування процентів.

Із матеріалів справи встановлено, що рух коштів на рівні: компанія "AGROPROSPERIS 2 LIMITED", компанія "AMARISTA LIMITED" до NCH Agribusiness Partners LP (Кайманові острови у 20182019 роках свідчить про викупи привілейованих акцій наприкінці 2019 року у компанії "AGROPROSPERIS 2 LIMITED" на користь компанії "AMARISTA LIMITED", а у компанії "AMARISTA LIMITED" в рахунок погашення авансів акціонеру NCH Agribusiness Partners LP (Кайманові острови).

Разом з тим, у рамках цієї справи, відповідач не довів, що саме проценти, отримані компанією «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» від українських компаній у конкретні місяці 2019 року, серед них, і від Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Елеватор", стали єдиним або безпосереднім джерелом цих викупів.

Натомість, наявні інші істотні надходження коштів (зокрема, повернення позик до компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» у 2019 85 589 333 USD), а також інші витрати коштів (кредитування, інвестиції), що не підтверджують арифметичну та часову «зв`язку 1:1» між вхідними процентами і передачею їх далі по ланцюгу, на чому наполягає відповідач.

При цьому, відповідач не довів наявності ідентичних за змістом умов договорів на різних рівнях корпоративної структури а саме: між договорами, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Елеватор" сплачувало проценти безпосередньо на користь компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД», і договорами (якби такі існували), за якими компанія «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» надалі перераховувала кошти компаніям "AGROPROSPERIS 2 LIMITED", "AMARISTA LIMITED" чи NCH Agribusiness Partners LP (Кайманові острови).

Також, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області не доведено послідовного ланцюга операцій з арифметично співмірними сумами та хронологічною кореляцією між доходом від отриманих процентів у компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» та подальшими виплатами на викуп привілейованих акцій чи іншими переказами на користь пов`язаних осіб.

За відсутності таких доказів, підстав для висновку про проміжну (посередницьку) роль компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» у суду немає.

При цьому, як вірно зазначає суд першої інстанції, сам по собі факт пов`язаності осіб, наявність спільних бенефіціарів або централізоване управління групою компаній не свідчать про відсутність у компанії «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД» статусу бенефіціарного (фактичного) отримувача доходу.

Подібна правова позиція сформована Верховним Судом, зокрема, у постанові від 02.07.2025 у справі № 120/14477/24.

Як наслідок, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № 15052/22-01-23-06/35291996 від 31.05.2024 року є протиправним та підлягало скасуванню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 лютого 2026 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.