Справа № 539/470/26
Суддя: Гуменюк Г. М.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/470/26
Провадження № 2-а/539/17/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2026 Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Гуменюк Г.М.,

за участі секретаря судового засідання Левченко А.Ю.,

представника позивача - Кравець Л.Д.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Лубенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Лубенський відділ Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2025 у справі №539/4001/25 задоволено адміністративний позов Лубенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. За вказаним рішенням суду першої інстанції громадянина рф ОСОБА_2 (далі - Відповідач) 14.08.2025 було поміщено до ДУ «Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України».

Через повномасштабну агресію рф проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена. Представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється. Зазначене унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни-агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень.

На момент звернення з даним адміністративним позовом громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовляється покидати територію України та виконувати рішення про примусове видворення.

З заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідач до органів міграційної служби не звертався.

Згідно ч.11, 12 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його Ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

На сьогоднішній день питання щодо забезпечення видворення відповідача не вирішено.

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2025 у справі №539/4001/25 строк затримання ОСОБА_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України закінчується 13.02.2026 року, однак наявні підстави для його затримання відповідно до пунктів 11, 13 ст. 289 КАС України.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у ДУ «Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні, ДМС України» строком на шість місяців.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.02.2026 року позов було залишено без руху, та надано позивачу строк на усунення недоліків.

11.02.2026 року представником позивача до суду надано уточнену позовну заяву з врахуванням недоліків визначених ухвалою суду від 09.02.2026 року та надано додаткові докази по справі.

11.02.2026 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження та задоволено клопотання позивача про участь відповідача у режимі відеоконференцзв`зку з приміщення ДУ «Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що містяться у позовній заяві. Зауважила, що строк затримання відповідача ОСОБА_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України закінчується 13.02.2026 року, питання щодо забезпечення видворення не вирішено, так як неможливість примусового видворення особи, пов`язана з відсутністю співпраці з боку відповідача та неможливістю одержання документів, необхідних для ідентифікації та видворення особи, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`зку, проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що не бажає покидати Україну так як у нього тут родичі, також вказав, що подав заяву про визнання його біженцем, проте доказів зазначеного надати суду не може.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніше як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч. 12 ст. 289 КАС України).

Відповідно до частини першої ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

За правилами ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Судом встановлено, що відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 13.08.2025 року Лубенським відділом УДМС України в Полтавській області було прийнято рішення №000524 про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відповідача відсутні документи, які б надавали право законного перебування на території України. В Україну він прибув у 1992році, термін дії паспорта громадянина російської федерації закінчився 25.04.2023 року. За посвідкою на постійне чи тимчасове проживання він не звертався, посвідками на постійне або тимчасове проживання на території України не документувався, зареєстрованим на території України не значиться. Законних джерел доходу немає, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства відсутні. Виїзд з території України самостійно не здійснив.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 02.09.2025року у справі №539/4203/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лубенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення відмовлено, зазначене рішення 20.10.2025року залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2025 у справі №539/4001/25 задоволено адміністративний позов Лубенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

13.08.2025 року Лубенським відділом УДМС України в Полтавській області було прийнято рішення №000408 про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.

Громадянина рф ОСОБА_1 14.08.2025 було поміщено до ДУ «Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України», що підтверджується Актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 14.08.2025 року.

05.09.2025 року вищевказане рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2025 у справі №539/4001/25 оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду.

22.01.2026 року постановою Другого апеляційного адміністративного суду рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2025 у справі №539/4001/25 залишено без змін.

Відповідно п.7 ч.1 ст.1 Закону № 3773- VІ іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно ч.1 ст. 30 Закону № 3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону № 3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Згідно ч.4 ст.30 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Зазначені правові норми кореспондуються з Інструкцією №353/171/150 та Положенням №1110.

Так, відповідно до п.2, п.4 розділу IV Інструкція №353/171/150; п. 1 Положення № 1110 до ПТПІ поміщуються іноземці: стосовно яких суд прийняв рішення про примусове видворення; стосовно яких суд прийняв рішення про затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затримані за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; затримані органами ДМС на строки та в порядку, передбачені законодавством України.

Іноземці, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, поміщуються до ПТПІ на строк, необхідний для їх ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше ніж на вісімнадцять місяців.

Так само, відповідно до п. 5 Положення №1110 іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Тобто, перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи та які є підставою для продовження строку її затримання в ПТПІ, наведений у частині тринадцятій статті 289 КАС України, є вичерпним.

Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи, пов`язана з відсутністю співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації або з неодержанням інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до листа МЗС України №71/15-500-48091 від 06.07.2022 року через повномасштабну агресію рф проти нашої країни дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ держави агресора на території України припинена. Представництва інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється. Зазначене унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни-агресора та, відповідно, розгляд направлених звернень до МЗС звернень.

Наявний також лист МЗС України №72/14-612/1-50375 від 13.07.2022 року щодо припинення, зупинення дії та застосування деяких міжнародних договорів України.

Відтак, станом на дату розгляду справи питання щодо забезпечення видворення відповідача не вирішено, а строк тримання відповідача ОСОБА_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України закінчується 13.02.2026 року

Згідно ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

На підтвердження доводів представника позивача щодо відсутності співпраці з боку іноземця під час процедури його видворення з України, що унеможливлює проведення процедури у встановлений термін, судом встановлено, що на час перебування відповідача у ДУ «Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні, ДМС України» він відмовляється від виїзду за межі України, зазначає, що на території України в нього родина, що підтверджується його письмовими поясненнями, термін дії його паспорта закінчився, до дипломатичних установ він не звертався, доказів того, що звертався із заявою про визнання його біженцем суду не надано.

Враховуючи те, що неможливість забезпечення примусового видворення особи, пов`язана з відсутністю інформації чи документів з країни громадянської належності відповідача, що необхідні для ідентифікації його особи, як відсутня і співпраця з боку самого відповідача, в питанні його повернення до країни громадянської належності, відтак, у даному випадку наявні визначені ст.289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а тому строк затримання слід продовжити.

При ухваленні даного рішення судом також враховуються рішення ЄСПЛ з питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Європейський суд з прав людини, судова практики якого підлягає застосуванню як джерело права, у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції" (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до пункту 113 рішення ЄСПЛ у справі "Чахал проти Великої Британії", будь-яке позбавлення волі відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції (рішення у справах "Куїн проти Франції", "Коломпар проти Бельгії").

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Проаналізувавши вищевикладені обставини справи, виходячи з принципів законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Відповідно до ч.16 ст.289 КАС України апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, визначених цією статтею, можуть бути подані в десятиденний строк з дня проголошення судового рішення. Оскарження рішення про затримання іноземця або особи без громадянства не зупиняє його виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 19, 72, 77, 90, 241-246, 255, 271, 288, 289, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Продовжити строк затримання громадянину російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ДУ «Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні, ДМС України» строком на 6 (щість) місяців.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Г.М. Гуменюк