Справа № 580/13846/25
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року справа № 580/13846/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В. В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 85 від 07.11.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 по 26.06.1984 та з 20.06.1986 по 22.02.1990 у Філіалі «Восход» Московського ордену Леніна і ордену Жовтневої Революції авіаційного інституту ім. Серго Орджонікідзе та період проходження військової служби в лавах Радянської армії на території Республіки Казахстан з 26.06.1984 до 07.06.1986 та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 з моменту звернення - з 30.10.2025, пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що він має право на призначення пенсії за віком у зв`язку з наявністю відповідного страхового стажу та досягненням відповідного віку (60 років). Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, однак відповідач 2 рішенням від 07.11.2025 № 85 відмовив йому в такому призначенні, не зарахувавши до страхового стажу спірні періоди роботи. Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду.

06.01.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, заперечуючи проти позову, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що Головним управлінням право позивача на отримання пенсії не порушувалось, тому підстави для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності Головного управління, а так само зобов`язання Головного управління призначити пенсію відсутні.

15.01.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказало, що до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби в Республіці Казахстан з 26.06.1984 по 07.06.1986 відповідно до військового квитка від 21.06.1984, оскільки відсутні документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат за зазначені періоди; період навчання в Російській Федерації з 01.09.1982 по 22.02.1990 відповідно до диплому від 02.03.1990, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби. Страховий стаж позивача становить 27 років 01 місяць 14 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії. Отже, дії Головного управління щодо відмови у зарахуванні спірного стажу та призначенні пенсії вважає правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою від 22.12.2025 суддя позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 20.01.2026 суд зобов`язав відповідача 2 надати додаткові докази у справі та зупинив провадження в адміністративній справі до подання витребуваних судом доказів.

Ухвалою від 12.02.2026 суд поновив провадження у справі.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта серії НОМЕР_1 .

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 09.04.1990 (а. с. 12-16) позивач, зокрема, у спірні періоди:

з 01.09.1982 по 22.02.1990 навчався у Московському авіаційному інституті;

з 26.06.1984 до 07.06.1986 проходив служби в лавах Радянської армії.

Відповідно до довідки Філіалу «Восход» федеральної державної бюджетної освітньої установи вищої освіти «Московський авіаційний інститут (національний дослідницький університет» в м. Байконурі від 25.11.2025 № 691/В ОСОБА_1 дійсно навчався у філіалі «Восход» Московського ордену Леніна і ордену Жовтневої Революції авіаційного інституту ім. Серго Орджонікідзе на денній формі навчання з 01.09.1982 по 28.02.1990. Зарахований на перший курс з 01.09.1982 (наказ від 25.08.1982 № 79/Восход). Надана академічна відпустка в зв`язку з призовом у лави Радянської армії (наказ від 05.07.1984 № 498/Восход). Вийшов із академічної відпустки з 20.06.1986 (наказ від 10.07.1986 № 57/Восход). Відрахований в зв`язку з закінченням навчання з 01.03.1990 (наказ від 23.02.1990 № 4/Восход). Виданий Диплом РВ № 290085 реєстраційний номер 2441 від 02.03.1990. Кваліфікація - інженер-системотехнік. Спеціальність - «Автоматизовані системи управління» (а. с. 22).

Зазначений період навчання позивача також підтверджується дипломом НОМЕР_3 (а. с. 17).

Відповідно до довідки Філіалу «Восход» федеральної державної бюджетної освітньої установи вищої освіти «Московський авіаційний інститут (національний дослідницький університет» в м. Байконурі від 24.11.2025 № 107/В Філіал «Восход» Московського ордену Леніна і ордену Жовтневої Революції авіаційного інституту ім. Серго Орджонікідзе наразі називається Філіалу «Восход» федеральної державної бюджетної освітньої установи вищої освіти «Московський авіаційний інститут (національний дослідницький університет» м. Байконурі (а. с. 23).

Період проходження служби в лавах Радянської армії з 26.06.1984 до 07.06.1986 також підтверджується воєнним квитком серії НОМЕР_4 від 21.06.1984 (а. с. 19).

У жовтні 2025 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 30.10.2025 про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянуло заяву позивача та 07.11.2025 прийняло рішення № 85 про відмову у призначенні пенсії, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У спірному рішенням відповідач 2 зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано:

період проходження військової служби в Республіці Казахстан з 26.06.1984 по 07.06.1986 відповідно до військового квитка від 21.06.1984, оскільки відсутні документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат за зазначені періоди;

період навчання в Російській Федерації з 01.09.1982 по 22.02.1990 відповідно до диплому від 02.03.1990, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби.

У рішенні встановлено, що страховий стаж позивача становить 27 років 01 місяць 14 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 14.11.2025 повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішення від 07.11.2025 № 85 про відмову у призначенні пенсії.

Таке рішення територіального органу Пенсійного фонду позивач вважає протиправним, тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У свою чергу, правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За статтею 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Як вбачається з предмету спору дослідженню підлягає правомірність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1982 по 22.02.1990 відповідно до диплому від 02.03.1990, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби, та період проходження військової служби з 26.06.1984 по 07.06.1986 відповідно до військового квитка від 21.06.1984, оскільки відсутні документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат за зазначені періоди.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (підпункт 2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (підпункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (підпункт 2.4. Інструкції).

Як встановлено судом, для призначення пенсії за віком, позивачем надано пенсійному органу трудову книжку серії НОМЕР_2 від 09.04.1990.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує навчання та проходження служби позивача в оскаржені період, а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача. Тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірні періоди із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Окрім того суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Стосовно посилань відповідача на Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 № 562 Деякі питання обчислення страхового стажу (далі - Порядок № 562), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 562 у разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.

До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.

Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.

При цьому відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Частиною четвертою статті 1 Закону № 1788-XII передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно з приписами статті 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що автентичність записів військового квитка та диплома позивача відповідачами не оспорюється.

Щодо підстав відмови у зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, то суд зазначає таке.

У силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож припинення участі однієї з договірних сторін в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до припинення участі України.

До того ж позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не ставиться у залежність від припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу громадян держав - учасників.

Як встановив суд, записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 09.04.1990 підтверджується навчання позивача у Московському авіаційному інституті з 01.09.1982 по 22.02.1990 та проходження служби в лавах Радянської армії з 26.06.1984 до 07.06.1986.

Період проходження служби в лавах Радянської армії в Республіці Казахстан з 26.06.1984 до 07.06.1986 також підтверджується воєнним квитком серії НОМЕР_4 від 21.06.1984.

З довідки Філіалу «Восход» федеральної державної бюджетної освітньої установи вищої освіти «Московський авіаційний інститут (національний дослідницький університет» в м. Байконурі від 25.11.2025 № 691/В вбачається, що ОСОБА_1 дійсно навчався у філіалі «Восход» Московського ордену Леніна і ордену Жовтневої Революції авіаційного інституту ім. Серго Орджонікідзе на денній формі навчання з 01.09.1982 по 28.02.1990. Зарахований на перший курс з 01.09.1982 (наказ від 25.08.1982 № 79/Восход). Надана академічна відпустка в зв`язку з призовом у лави Радянської армії (наказ від 05.07.1984 № 498/Восход). Вийшов із академічної відпустки з 20.06.1986 (наказ від 10.07.1986 № 57/Восход). Відрахований в зв`язку з закінченням навчання з 01.03.1990 (наказ від 23.02.1990 № 4/Восход). Виданий Диплом РВ № 290085 реєстраційний номер 2441 від 02.03.1990. Кваліфікація - інженер-системотехнік. Спеціальність - «Автоматизовані системи управління».

Зазначений період навчання позивача також підтверджується дипломом НОМЕР_3 .

Враховуючи наведені вище правові норми, суд вважає, що подані позивачем до пенсійного органу документи в сукупності підтверджують стаж проходження військової служби та навчання у спірні періоди.

Незважаючи на подані позивачем документи, на підтвердження навчання та проходження військової служби у спірні періоди, відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні таких періодів до страхового стажу.

Посилання відповідача на ненадання позивачем уточнюючих документів суд вважає необґрунтованими, оскільки тільки за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Щодо посилання відповідача 2 у рішенні на те, що період навчання перетинається з періодом проходження військової служби, то суд врахував наступне.

Відповідно до довідки від 25.11.2025 № 691/В позивачу була надана академічна відпустка в зв`язку з призовом у лави Радянської армії по 20.06.1986.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач просить зобов`язати зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1982 по 26.06.1984 та з 20.06.1986 по 22.02.1990, що становить фактичний час здобуття освіти за виключенням періоду проходження військової служби (з 26.06.1984 по 07.06.1986) та відповідає датам наказів про надання й вихід з академічної відпустки.

Також суд врахував що оскільки надана довідка Філіалу «Восход» та диплом чітко розмежовують часові межі фактичного навчання та академічної відпустки, що виключає подвійне зарахування одного й того самого періоду.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» навчання на денній формі у вищих навчальних закладах беззастережно зараховується до стажу, а наявність наказів про надання та вихід з академвідпустки (№ 498/Восход та № 57/Восход) повністю спростовує висновок відповідача про перетин періодів як підставу для відмови.

Таким чином, орган ПФУ вчинив протиправно, не вирахувавши період служби із загального строку навчання, замість чого безпідставно позбавив позивача права на врахування періоду навчання, підтвердженого належними архівними документами згідно з Постановою КМУ № 637.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом призначення пенсії за віком, суд зазначає таке.

Суд врахував, що на дату звернення із заявою про призначення пенсії, позивач досягнув віку 60 років. Відповідно до рішення відповідач 2 встановив, що страховий стаж позивача становить 27 років 01 місяць 14 днів. Суд встановив та підтверджується матеріалами справи обгрунтованість зарахування позивачу спірних періодів роботи. Таким чином, страховий стаж позивача на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії становив понад 32 рік.

Нормативно-правовим актом, яким у цьому випадку регулюються умови призначення пенсії за віком є ст. 26 Закону № 1058-IV.

Отже, ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV.

Щодо дати з якої позивач набула право на призначення пенсії, суд врахував таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім визначених Законом випадків.

Тому, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із дня звернення за пенсією 30.10.2025.

Щодо позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, то вони задоволенню не підлягають, оскільки заяву позивача про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, і саме ним прийнято спірне рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з частковим задоволення позову судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 07.11.2025 № 85 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83-А, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) період навчання з 01.09.1982 по 25.06.1984 та з 20.06.1986 по 22.02.1990 у Філіалі «Восход» Московського ордену Леніна і ордену Жовтневої Революції авіаційного інституту ім. Серго Орджонікідзе та період проходження військової служби в лавах Радянської армії на території Республіки Казахстан з 26.06.1984 до 07.06.1986 та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 30.10.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО