Справа № 160/34102/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю Альбакор в особі представника Кардаша Сергія Олександровича до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-
01.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 28.11.2025 року через систему Електронний суд позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю Альбакор в особі представника Кардаша Сергія Олександровича до Волинської митниці, в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2025/000138/1 від 29.05.2025 року Волинської митниці;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2025/000452 від 29.05.2025 року Волинської митниці.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, в яких митна вартість визначена не за ціною договору, а за резервним методом, є неправомірними, оскільки митному органу було надано всі необхідні документи, які в повній мірі підтверджували заявлену митну вартість товарів (числові значення складових митної вартості товарів) і жодних розбіжностей такі документи не містили. Посилання ж митного органу, як на підставу виникнення у нього сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, на нижчий ціновий рівень імпортованого позивачем товару порівняно з митним оформленням інших ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, є нормативно необґрунтованими, оскільки лише сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів не свідчить про наявність порушень з боку декларанта та не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює. Відтак, рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 02.12.2025 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 08.12.2025 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
15.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду.
В період з 29.12.2025 року по 16.01.2026 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці та в період з 19.01.2026 року по 23.01.2026 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
26.01.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання представника Волинської митниці Герасимчук Анни Сергіївни про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із викликом (повідомленням) сторін відмовлено.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно контракту №42A/2024V від 24.10.2024 року на поставку свіжозамороженої або охолодженої риби різних видів та морепродуктів, позивачем на митну територію України був ввезений вантаж ікра мойви (далі товар).
Згідно інвойсу постачальника від 21.05.2025р. №ASI250202 товар постачався за ціною 3,30 долара США за кг товару на умовах DPU, Клайпеда, Литва.
Разом з МД позивачем був наданий пакет необхідних документів (згідно ч. 2 ст. 53 МКУ) та додаткових документів:
- контракт № 42A/2024V від 24.10.2024;
- інвойс від 21.05.2025р. №ASI250202;
- CMR 2851 від 23.05.2025;
- рахунок на перевезення № 64 від 23.05.2025р.
- довідка про вартість транспортних послуг № 4111/3300 від 23.05.2025р.
- договір міжнародного перевезення № 03/17МП від 08.04.2017 з заявкою;
- сертифікат якості № 2672500;
- сертифікат походження № IS-068512-1.
Разом з тим, по вказаній вище електронній системі надійшло повідомлення від митниці декларанту про те, що митний орган дійшов висновку, що документи, які надано до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності. В зв`язку з чим відповідачем були витребувані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а саме:
1) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
4) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (в т.ч. коносамент);
5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
7) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов контракту;
8) виписку з бухгалтерської документації;
9) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
10) копію митної декларації країни відправлення;
11) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Позивач надав відповідачу наявні додаткові документи, а саме:
- платiжне доручення № 83 вiд 20.05.2025;
- копiї митних декларацiй країни вiдправлення: №25DK004701D7NQGOJ9, №25DК004701PMRZLPJ1, №25DK004701Q5ZJCNJ6;
- лист по митним деклараціям країни відправлення вiд 27.05.2025р.;
- сертифікат про неманiпуляцiю вiд 27.05.2025;
- калькуляцiя вiд 21.05.2025p.;
- прайс-лист вiд 17.05.2025;
- коносаменти: BL_2870177, BL _2876843, BL_2879З14.
29.06.2025 року відповідач, без проведення консультацій, передбачених ч.4 ст. 57 МКУ, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2025/000138/1 від 29.05.2025р. (далі - рішення), в зв`язку з тим, що наданих документів недостатньо для підтвердження митної вартості товару. На цій підставі відповідач використав наявну у нього інформацію щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей з розрахунку 5,30 доларів США за 1 кг товару.
На підставі даного рішення відповідач оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2025/000452 від 29.05.2025р.
Керуючись ч.8 ст.55 МКУ позивач надав відповідачу, протягом 80 днів з дня випуску товарів, додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, а саме:
- платiжне доручення № 83 вiд 20.05.2025 з листом-роз`ясненням вiд 20.08.2025р. щодо оплати;
- акт надання послуг перевезення № 64 вiд 30.05.2025, виправлений рахунок перевізника № 64 вiд 23.05.2025, платіжне доручення про оплату перевезення №2062550 від 21.06.2025, лист перевізника від 30.05.2025 про зміну суми оплати;
- договiр з литовським експедитором UAB "VPA LOGISTICS" вiд 11.07.2022 №22LОG05/56 та додаткова угода;
- прайс-лист вiд 17.05.2025, а також лист постачальника вiд 07.08.2025р. з роз`ясненнями щодо умов поставки;
- коносаменти: BL_2870177, BL _2876843, BL_2879З14;
- лист про відсутність страхування № 666 від 26.06.2024р.
Не погоджуючись із здійсненим відповідачем коригуванням митної вартості імпортованого товарів, Товариство звернулось до суду з позовом у даній справі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі - МКУ) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 МКУ митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Підпунктом 1 ч. 1 ст. 57 (Глави 9) МКУ передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, є визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Згідно ч. 2 ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Всі перелічені документи були надані позивачем.
В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Суд зазначає, що аналіз даної норми, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію відповідача при перевірці митної вартості імпортованих товарів, дає підстави зробити висновок, що зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Не зважаючи на те, що не всі виявлені розбіжності стосувалися розрахунку митної вартості, додаткові витребувані документи були надані позивачем і позивач вважає, що надані документи мають всі необхідні дані та повністю пояснюють виявлені відповідачем розбіжності зазначені ним в повідомленні від митниці декларанту та рішенні.
По-друге митниця зазначила «Декларантом для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару надано договір про міжнародні перевезення від 08.04.2017 № 03/17МП, рахунок на оплату від 23.05.2025 № 64, довідку про транспортні витрати від 23.05.2025 № 4111/3300, заявку від 21.05.2025 б/н. В рахунку на оплату від 23.05.2025 № 64 вказано, що перевезення товару здійснюється до міста Львів. При цьому, в довідці про транспортні витрати від 23.05.2025 № 4111/3300 та в заявці від 21.05.2025 б/н вказано, що перевезення здійснюється до міста Київ.
Таке може свідчити про недостовірність наданих документів, а також ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, зважаючи на значну різницю у відстані перевезення за маршрутами «Клайпеда-Ягодин-Львів» та «Клайпеда-Ягодин-Київ». Перевізник допустив помилку при оформленні рахунку на оплату від 23.05.2025 № 64, в зв`язку з чим був наданий виправлений рахунок та додатково акт наданих послуг, платіжне доручення та лист про зміну вартості перевезення по території України, що не впливає на митну вартість товару. Отже вартість перевезення підтверджено в повному обсязі.
По-третє митниця зазначила «Умови поставки товару, вказані в Інвойсі DPU Klaipeda LT. Згідно з міжнародними правилами інтерпретації умов поставки DPU,-продавець виконав свої зобов`язання, розвантаживши товар у місці призначення.
По-четверте митниця зазначила «Наданий прайс- лист від 17.05.2025 б/н не може бути взятий до уваги як документ, що підтверджує митну вартість товару, адже в ньому відсутні відомості щодо умов поставки Інкотермс, на яких продаються товари за вказаними цінами. Варто зазначити, що умови поставки мають суттєвий вплив на формування ціни продажу товару та її складові (витрати за доставку, страхування, обробку товару). Означене може свідчити про невідповідність вказаної ціни в даному прайс-листі заявленій вартості товару, зважаючи на задекларовані умови поставки оцінюваного товару-DPU Klaipeda, Литва, за правилами інтерпретації яких витрати на транспортування товару до м. Клайпеда покладаються на продавця та повинні бути включені до фактурної вартості товару». Прайс-лист не має встановленої форми, видається продавцем за власним розсудом та позивач ніяк не може вплинути на його зміст. Позивач надав додатково до наданого прайс-листа вiд 17.05.2025р. також лист постачальника вiд 07.08.2025р. з роз`ясненнями щодо умов поставки.
По-п`яте митниця зазначила «В наданих коносаментах відсутній товар №1 (ікра мойви), тому дані коносаменти не можуть бути використані для підтвердження заявленої митної вартості товару №1». Товар постачався на умовах DPU, Клайпеда, Литва.
Згідно ч.10 ст.58 МКУ до митної вартості товару додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Вартість перевезення товару на умовах DPU включається до ціни товару, отже коносамент не потрібен для визначення митної вартості товару. Витрати на транспортування оцінюваних товарів з м. Клайпеда до місця ввезення на митну територію України в даному випадку були підтверджені CMR 2851 від 23.05.2025; рахунок на перевезення № 64 від 23.05.2025р., довідка про вартість транспортних послуг №4111/3300 від 23.05.2025р., договір міжнародного перевезення № 03/17МП від 08.04.2017 з заявкою.
Згідно ч. 6, 7 ст. 54 МКУ:
6. Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
7. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
В прийнятому відповідачем рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено висновок відповідача, що основний метод визначення митної вартості товарів не може бути застосовано тому, що подані документи містять розбіжності та неточності.
Однак митним органом не зазначено які ж саме відомості про митну вартість товарів залишилися неповними чи недостовірними, адже на кожний пункт запиту додаткових документів відповідні документи були надані. Суд вважає, що позивач надав усі документи, які дозволяють чітко визначити митну вартість за основним (першим) методом без жодних суперечностей та неузгодженостей у числових значеннях контрактної вартості продукції.
Посадові особи митниці не обґрунтували того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований в постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №809/278/17.
Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018р. у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення ст. 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Доводи відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками не заслуговують на увагу, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.
При цьому митним органом жодним чином не спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об`єктивну можливість і спроможність відповідача визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 МК України. Відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідачем не доведено наявності підстав для застосування другорядних методів визначення митної вартості, а саме резервного методу.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 МКУ метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 57 МКУ кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
З наведеного слід зробити висновок про те, що позивачем було надано достатньо документів для підтвердження митного оформлення товару за основним (першим) методом. Таким чином відповідач неправомірно відмовив позивачу в митному оформленні товару за основним (першим) методом.
Подача всіх вище перелічених документів відповідачу та отримання документів від відповідача здійснювалось по електронній системі, тому підписи посадових осібвідповідача та печатка відповідача відсутні.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2025/000138/1 від 29.05.2025 року Волинської митниці та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2025/000452 від 29.05.2025 року Волинської митниці - є протиправними та належать до скасування.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Виходячи з викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими і їх необхідно задовольнити у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 4844,80 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 4844,80 грн. підлягає стягненню з Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю Альбакор в особі представника Кардаша Сергія Олександровича до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2025/000138/1 від 29.05.2025 року Волинської митниці.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2025/000452 від 29.05.2025 року Волинської митниці.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник