Справа № 320/47681/25
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2026-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року м. Київ справа №320/47681/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження у місті Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСІС БІЗНЕС" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСІС БІЗНЕС" (адреса м. Київ, вул. Сирецька, 9, 04073, ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (, поштова адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, адреса електронної пошти: ), у якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форма «Р» від 16.07.2025 №2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з висновками контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій із контрагентами та прийнятими на підставі таких висновків податковими повідомленнями-рішеннями (іншими індивідуальними актами), вважаючи їх протиправними, такими, що порушують його права, свободи та законні інтереси, а відтак такими, що підлягають скасуванню.

Позивач посилається на те, що між ним та відповідними контрагентами були укладені договори, які фактично виконувалися сторонами, а господарські операції мали реальний характер. На підтвердження цього, за твердженням позивача, ним надано належні первинні бухгалтерські документи, складені відповідно до вимог чинного законодавства, які відображають зміст та обсяг здійснених операцій, рух активів, виконання робіт (надання послуг) та здійснення розрахунків.

Позивач наголошує, що надані первинні документи підтверджують реальність виконання умов укладених договорів, а отже, є належною підставою для формування показників податкового обліку.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами чи іншими суб`єктами по ланцюгу постачання, зокрема щодо подання ними податкової звітності, реєстрації податкових накладних, сплати податків тощо. На переконання позивача, можливі порушення з боку третіх осіб не можуть автоматично свідчити про відсутність реальних господарських операцій у нього як платника податків та не є самостійною правовою підставою для позбавлення його права на податковий кредит чи врахування відповідних витрат.

Таким чином, позивач вважає, що висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами, а оскаржувані рішення прийняті з порушенням вимог податкового законодавства та принципів належного адміністрування, у зв`язку з чим підлягають скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, із наданням позивачеві строку для усунення її недоліків.

У поданому до суду відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що позивачем не підтверджено правомірність формування показників податкового обліку за оспорюваними господарськими операціями. На думку контролюючого органу, встановлені під час перевірки обставини свідчать про відсутність реального характеру таких операцій, з огляду, зокрема, на порушення податкової дисципліни контрагентами позивача; відсутність у контрагентів необхідних трудових, матеріальних та виробничих ресурсів для здійснення відповідної господарської діяльності; відсутність реального джерела походження товару по ланцюгу постачання.

За твердженням відповідача, сукупність наведених обставин свідчить про формальний характер документального оформлення операцій та відсутність фактичного вчинення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей у спірних постачальників, а також їх подальшого використання у господарській діяльності позивача.

Натомість у поданій до суду відповіді на відзив позивач заперечив доводи контролюючого органу та додатково наголосив на обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Позивач зазначив, що сам по собі факт неможливості проведення податкової перевірки контрагента та/або постачальника по ланцюгу постачання, а також виявлені порушення з боку таких осіб, не є достатнім та безумовним доказом нереальності господарських операцій добросовісного платника податків. На його переконання, податкові наслідки для платника податків мають визначатися з урахуванням реального характеру здійснених ним операцій, наявності належних первинних документів та відсутності доведеності його обізнаності або участі у можливих порушеннях контрагентів.

Протокольною ухвалою від 02.02.2026 суд на місці ухвалив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду по суті заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи позовної заяви та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позов заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні судом було ухвалено про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСІС БІЗНЕС» () зареєстроване 04.12.2017 № 0039612, має статус юридичної особи та являється платником податків.

Основний вид діяльності ТОВ «ОСІС БІЗНЕС» 62.02 «КОНСУЛЬТУВАННЯ З ПИТАНЬ IНФОРМАТИЗАЦIЇ».

Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі на підставі статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами) (надалі ПК України), п. 2 частини 1 ст. 13 розділу ІV, ст. 25 розділу VI Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами), у зв`язку зі змінами підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, внесеними Законом України від 09 листопада 2023 року № 3453-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок» та на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 24.04.2025 № 3034-п, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ОСІС БІЗНЕС» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, валютного за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 04.12.2017 по 31.03.2025 та іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт документальної планової виїзної перевірки (надалі акт) від 25.06.2025 №54671/Ж5/26-15-07-02-06-01/41776938.

Згідно з результатами перевірки встановлено, зокрема, порушення п. 44.1, п. 44.2, п.44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, пп.134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року за №2755-VІ зі змінами та доповненнями, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV, П(С)БО 15 (Дохід), П(С)БО 16 (Витрати), в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 5178859 грн.

Так, відповідач у акті перевірки зазначає, що фінансовий результат до оподаткування знижений на загальну суму 28 771 435 грн. за період 2018 - І квартал 2025. Контролюючий орган вважає, що при отриманні товару та послуг від ТОВ «СОФТ ЛОГІСТИКА» Позивач помилково відобразив в регістрах бухгалтерського обліку операцію по рядку ДТ 93 «Витрати на збут», оскільки необхідно відображати по рахунку 90 «Собівартість реалізації». Аналогічне порушення, на думку контролюючого органу, стосується і операції з ТОВ «КОМП`ЮТЕР СТЕНД», де за позицією відповідача необхідно операцію відображати замість рахунку 93 «Витрати на збут» на рахунку 90 «Собівартість реалізації». Щодо господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 Відповідач вважає про необхідність відображення операції в регістрах обліку на рахунку 90 замість рахунку 93. Аналогічна по суті позиція стосується і взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , де контролюючий орган зазначає рахунок 92 і вказує необхідність відображення операції по рахунку 90.

Далі, у відзиві на позов відповідачем зроблено висновок про нереальність спірних господарських операцій як підставу для невизнання сформованих позивачем показників податкового обліку.

Контролюючий орган наводить власне правове тлумачення норм податкового законодавства, зокрема в частині необхідності наявності ділової (комерційної) мети при здійсненні господарських операцій та недопустимості домінування виключно податкової мети над економічним змістом операції. Відповідач зазначає, що податкова вигода може вважатися правомірною лише за умови, якщо відповідні операції мають реальний економічний характер, спрямовані на отримання економічного ефекту та відповідають змісту господарської діяльності платника податків.

Крім того, відповідач розмежовує поняття «господарська операція», «правочин» та «господарське зобов`язання», зазначаючи, що сам по собі факт укладення договору (правочину) або наявність оформлених первинних документів не є безумовним підтвердженням фактичного здійснення господарської операції, якщо відсутні докази реального руху активів, зміни зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Окремо відповідач звертає увагу на взаємовідносини позивача з ФОП ОСОБА_4 , ставлячи під сумнів реальність відповідних операцій. Зокрема, контролюючий орган зазначає, що результати таких операцій не були відображені позивачем як капітальні інвестиції або основні засоби, а також не були реалізовані кінцевим покупцям, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність їх фактичного використання у господарській діяльності.

Крім того, у відзиві зазначено, що позивачем не розкрито для контролюючого органу суті та змісту наданих ФОП ОСОБА_4 послуг, що, за твердженням відповідача, унеможливлює встановлення їх економічної доцільності. В акті перевірки з цього приводу зроблено висновок про відсутність ділової мети та реального характеру відповідних операцій.

Також, відповідач у Акті зазначає про операції з ТОВ «БІ ЕС ДЖИ ВОРЛД» де робить висновок, що після господарських операцій у 2022 році, контрагента позивача у 2024 та 2025 році віднесено до категорії ризикових платників, що суті ставить під сумнів реальність операцій. Така ж формула порушення стосується і взаємовідносин з ТОВ «БГС «Телеком».

Що стосується взаємовідносин з ПП «ФАТУМ КІП» відповідач зазначає, що нерозкрита суть операції, вказує що відсутня 20 ОПП у контрагента позивача формулює ці операції як порушення, при цьому вказує що відсутні кримінальні провадження. Відповідачем по цьому епізоду порушення зазначається, що акти приймання-передачі виконаних робіт не дають змогу довести їх необхідність.

По взаємовідносинах з ТОВ «ЛІКВІД» контролюючий орган зазначає, що придбане майно (газовий котел, автоматика, супутні послуги) є складовою R&D майданчика, яке надано позивачу у користування на підставі договору з ТОВ «ПРОФІ КЕЙБЛ». При цьому, оскільки останній не реєстрував податкові накладні з нульовим значенням і при інвентаризації основних фондів не проведено таку інвентаризацію у м. Кременчук, то придбання товарів не пов`язано з господарською діяльністю позивача і контролюючий орган вважає про відсутність доцільності вказаних операцій.

Враховуючи виявлені порушення ГУ ДПС у м. Києві прийнято ППР від 16.07.2025 №2, яким визначено загальну суму грошового зобов`язання у розмірі 5 924 074 грн. (основний платіж 5 178 859, штрафна санкція -745 215).

Таким чином, відповідач обґрунтовує правомірність прийнятого податкового повідомлення - рішення сукупністю обставин, які, на його думку, свідчать про формальний характер документального оформлення взаємовідносин позивача з окремими контрагентами та відсутність реального економічного змісту спірних господарських операцій.

Позивач не погодившись із результатами перевірки, оскаржив податкові повідомлення-рішення на підставі ст.56 ПК України в порядку адміністративного оскарження до ДПС України. За результатами розгляду скарги ДПС України рішенням від 19.09.2025 №27361/6/99-00-06-01-01-06 залишило скаргу без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Отже, реалізація повноважень контролюючого органу щодо здійснення податкового контролю має відбуватися виключно з дотриманням вимог податкового законодавства, а платник податків, у свою чергу, зобов`язаний виконувати встановлені законом податкові обов`язки.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок і звірок відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків у порядку, визначеному законом.

Пунктом 77.1 статті 77 Податкового кодексу України передбачено, що документальна планова перевірка повинна бути включена до плану-графіка проведення планових документальних перевірок, який підлягає оприлюдненню до 25 грудня року, що передує року проведення перевірки.

Відповідно до пункту 77.2 статті 77 Податкового кодексу України до плану-графіка включаються платники податків, які мають ризики несплати податків чи порушення іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Періодичність проведення перевірок залежить від ступеня ризику (високий, середній, незначний). Норма також визначає порядок внесення змін до плану-графіка та строки початку перевірки у разі внесення таких змін.

Пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про проведення документальної планової перевірки оформлюється наказом керівника контролюючого органу, а право на її проведення виникає лише за умови належного повідомлення платника податків не пізніше ніж за 10 календарних днів до її початку.

Положення пунктів 77.6 77.9 статті 77 Податкового кодексу України визначають порядок допуску посадових осіб до перевірки, строки її проведення, перелік матеріалів, які можуть бути використані під час перевірки, а також порядок оформлення її результатів.

Такий підхід узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.11.2023 у справі №805/3520/17-а, де зазначено, що документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка та оформлюється наказом.

У цій же постанові Верховний Суд роз`яснив, що пункт 77.4 статті 77 ПК України передбачає два альтернативні способи належного повідомлення платника податків (вручення або надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення) і спрямований на забезпечення його своєчасного інформування до початку перевірки.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу на вимоги пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо умов допуску до перевірки, зокрема обов`язковість наявності направлення та копії наказу із зазначенням виду перевірки, підстав, дати початку, тривалості та періоду діяльності, що підлягає перевірці.

Судом установлено, що перевірка позивача була призначена як документальна планова виїзна.

З матеріалів справи вбачається, що позивача включено до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2025 рік на підставі критеріїв ризику, передбачених відповідним нормативним актом; рішення про проведення перевірки оформлено наказом контролюючого органу; платника податків повідомлено у порядку та строки, визначені пунктом 77.4 статті 77 ПК України; під час допуску до перевірки дотримано вимог статті 81 ПК України.

Оцінюючи спірний наказ та порядок повідомлення платника, суд виходить із вимог статей 77 та 81 Податкового кодексу України та наведених правових висновків Верховного Суду.

За результатами дослідження матеріалів справи суд дійшов висновку, що документальна планова виїзна перевірка позивача призначена та проведена з дотриманням вимог Податкового кодексу України.

За встановлених обставин підстав для визнання перевірки незаконною судом не встановлено.

Процедурних порушень, які б могли мати наслідком визнання протиправними подальших дій контролюючого органу щодо проведення перевірки та прийняття відповідних рішень, судом не виявлено.

Стосовно зауважень сторін щодо суті виявлених перевіркою порушень необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Іноземні компанії, визначені підпунктом 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток підприємств за міжнародними стандартами фінансової звітності з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку під час застосування положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Згідно з п. 44.6. ст. 46 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до п. 85.2. ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 134.1. ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, за останній річний звітний період не перевищує 40 мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на всі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4, підпунктом 140.5.16 пункту 140.5, пунктом 140.6 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, за останній річний звітний період не перевищує 40 мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригування фінансового результату до оподаткування на всі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4, підпунктом 140.5.16 пункту 140.5, пунктом 140.6 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років, у кожному з яких виконується зазначений критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік такої безперервної сукупності років. У подальші роки такої сукупності років коригування фінансового результату також не застосовуються, крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4, підпунктом 140.5.16 пункту 140.5, пунктом 140.6 статті 140 цього Кодексу.

Якщо у платника податку, який прийняв рішення про незастосування коригування фінансового результату до оподаткування на всі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4, підпунктом 140.5.16 пункту 140.5, пунктом 140.6 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, за останній річний звітний період перевищує 40 мільйонів гривень, такий платник податку визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на всі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

Для платників податку, визначених підпунктом 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу, не є об`єктом оподаткування прибуток із джерелом походження за межами України.

При визначенні об`єкта оподаткування згідно з цим підпунктом не враховуються витрати за результатами операцій, здійснених платником податку з метою надання неправомірної вигоди службовій особі (у тому числі службовій особі іноземної держави). У разі якщо такі витрати визнані платником податку у податковому (звітному) періоді відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, при визначенні об`єкта оподаткування здійснюється коригування фінансового результату до оподаткування з урахуванням положень пункту 140.6 статті 140 цього Кодексу.

Так, згідно з актом, перевіркою, на основі наданих TOB «ОСІС БІЗНЕС» договорів, первинних документів, актів отриманих послуг (робіт), встановлено, що за період, який підлягав перевірці позивач виступав як компанія по виконанню послуг, щодо активації технічної підтримки обладнання NetApp, консультаційних послуг що програмного забезпечення, послуги налаштування системи збереження даних, консультування щодо використання програмного забезпечення, налаштування обладнання, тощо.

Задля виконання вищезазначених робіт (послуг) ТОВ «ОСІС БІЗНЕС» за період, який підлягав перевірці, замовляло відповідні роботи (послуги) у субпідрядних організаціях.

Разом з тим, контролюючим органом встановлено, що ТОВ «ОСІС БІЗНЕС» не було включено до собівартості придбані аналогічні послуги від наступних контрагентів:

1. ТОВ «СОФТ ЛОГІСТИКА» (), придбавалися послуги активації технічної підтримки системи збереження даних;

2. ТОВ «КОМП`ЮТЕР СТЕНД» (), придбавалися послуги технічної підтримки системи зберігання даних;

3. ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), придбавалися консультаційні послуги з використання системи збереження даних АРС, тощо;

4. ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), придбавалися послуги консультування щодо використання програмного забезпечення, налаштування обладнання;

5. ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), придбавалися послуги з технічної локалізації та програмної адаптації веб-ресурсу www.osis.com.ua, послуги з комп`ютерного програмування та IT-консалтингу (зокрема розробка програмного забезпечення), послуги з технічного обслуговування, масштабування та програмної оптимізації інформаційно-аналітичного комплексу, тощо;

6. TOB «ЛBC СЕРВІС» (), придбавалися обслуговування системи контролю доступу;

7. ТОВ «ГОРИЗОНТ ІТ» (), придбавалися послуги з технічної підтримки NetApp.

У акті перевірки контролюючий орган зазначав, що TOB «ОСІС БІЗНЕС» не мало власних системи збереження даних, обладнання NetApp, системи збереження даних АРС, програмного забезпечення, тощо, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства та надання послуг за видом його діяльності.

Таким чином податковий орган вважав, що у зв`язку з тим що у позивача відсутні відповідні основні засоби та нематеріальних активи, TOB «ОСІС БІЗНЕС» придбавалися роботи (послуги) у вищезгаданих контрагентів, які надалі передавалися по ланцюгу постачання покупцям.

Разом з тим, встановлено також і відсутність відповідних нематеріальних активів та інших основних засобів, щодо яких могли надаватись зазначені послуги.

За сукупністю викладених обставин, на думку контролюючого органу, не підтверджується реальність проведення господарських операцій, перевіркою встановлено документування зазначених операцій та відображення у фінансовій звітності без отримання результатів таких операцій в дійсності.

Водночас, згідно з наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 на рахунку 92 "Адміністративні витрати" відображаються загальногосподарські витрати, пов`язані з управлінням та обслуговуванням підприємства. Правомірність формування витратної частини підтверджується первинними документами, які контролюючим органом не ставляться під сумнів. Акт перевірки не містить посилань, що первинні документи мають якісь дефекти або не підтверджують фактично отриманні послуги і роботи. До перевірки надано чинні договори, платіжні інструкції та акти виконаних робіт, а також інші первинні та бухгалтерські документи, що засвідчено актом перевірки та додатком №4 до акту перевірки.

Крім того, проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2018 по 31.03.2025 у загальній сумі 153 651 873 грн на підставі таких документів: договорів з додатками, актів виконаних робіт, видаткових накладних, актів прийому передачі, банківських виписок, податкових накладних, регістрів синтетичного обліку - оборотно-сальдових відомостей по рахункам 28 «товари», 31 «рахунки в банках», 361 «розрахунки з покупцями», 37 «розрахунки з іншими операціями», 70 «доходи від реалізації» та інші регістри аналітичного обліку, не встановлено заниження або завищення задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 1.1. Декларації «операції, що оподатковуються за основною ставкою».

Однак, при проведенні перевірки відповідач помилково не звернув увагу на те, що витрати на підтримання об`єкта основних засобів у робочому стані необхідно включати до поточних витрат, оскільки це передбачено п.15 НП(С)БО 7 витрати для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання включається до складу витрат звітного періоду (тобто не капіталізуються), а списуються на рахунок 92 або інші в залежності від використання.

При цьому, відповідно до п.32 Методичних рекомендацій, затверджених наказом Мінфіну від 30.09.2003 №561, витрати на підтримання об`єкту в робочому стані (в т.ч. на технічне обслуговування) відносять до витрат, а не собівартості, як помилково зазначає відповідач.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, пояснення сторін, а також оцінивши їх у сукупності з дотриманням принципів змагальності та всебічності дослідження доказів, встановив наступне.

Як убачається з матеріалів справи, у перевіряємий період позивач здійснював господарську діяльність у сфері інформаційних технологій, розробки, впровадження та супроводу програмного забезпечення, мережевих рішень і серверної інфраструктури, що відповідає видам діяльності за КВЕД 62.01, 62.02, 62.09.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «СОФТ ЛОГІСТИКА», судом встановлено, що між сторонами укладено договір, відповідно до якого контрагент надав послуги з активації технічної підтримки систем збереження даних. Факт здійснення операції підтверджується видатковими та податковими накладними, актами приймання-передачі та платіжними документами. Із пояснень позивача вбачається, що придбаний у 2021 році сервісний пакет був апробований на підприємстві, після чого використовувався у межах реалізації рішень із забезпечення збереження даних для клієнтів позивача.

Зазначене узгоджується з характером діяльності позивача та не спростовано відповідачем належними доказами.

Відповідно до договору з ТОВ «КОМП`ЮТЕР СТЕНД» контрагент здійснив поставку програмного забезпечення, комп`ютерних програм та їх компонентів (коди/ключі), а також надав послуги технічної підтримки. Операції підтверджені первинними документами бухгалтерського та податкового обліку. Матеріалами справи підтверджено, що після апробації придбана продукція та технічна підтримка використовувалися позивачем у межах реалізації проєктів для банківських установ.

Зазначене кореспондується з профілем діяльності позивача, а доказів відсутності фактичного постачання чи надання послуг відповідачем не надано.

Аналогічні висновки суд робить щодо правовідносин із ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «ЛВС СЕРВІС», ТОВ «Горизонт ІТ».

З наданих договорів та актів убачається, що контрагенти надавали послуги з налаштування систем збереження даних, мережевого обладнання, IP-телефонії, розробки програмних продуктів, технічного супроводу, обслуговування серверної інфраструктури, масштабування та програмної оптимізації інформаційних систем, а також постачали програмну продукцію і комп`ютерне обладнання.

Факт виконання зазначених робіт та надання послуг підтверджується актами приймання-передачі, податковими та видатковими накладними, платіжними документами. Зміст наданих послуг відповідає господарській діяльності позивача та спрямований на забезпечення функціонування, розвиток та модернізацію його ІТ-інфраструктури.

Відповідач не надав доказів недійсності чи фіктивності відповідних правочинів, а також не довів відсутність фактичного руху активів або послуг.

Суд враховує пояснення позивача щодо використання аутсорсингової моделі організації діяльності. Залучення вузькопрофільних спеціалістів для виконання спеціалізованих технічних завдань у сфері ІТ та інженерних розробок є звичайною практикою в галузі, що дозволяє оптимізувати витрати та забезпечити належний рівень технічної експертизи. Сам по собі факт відсутності у штаті відповідних спеціалістів не свідчить про нереальність господарських операцій.

Щодо взаємовідносин із ФОП ОСОБА_4 , суд зазначає таке.

Контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій, посилаючись на однотипність актів виконаних робіт, відсутність детального розкриття обсягів і змісту робіт, відсутність кошторисної документації, актів за формами КБ-2В, КБ-3, документів щодо транспортування обладнання, а також на результати інвентаризації, якою не виявлено відповідного обладнання та його обліку як капітальних інвестицій чи основних засобів.

Разом з тим судом встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено договори підряду, відповідно до яких контрагент виконував монтажні роботи та супутні послуги, пов`язані з облаштуванням інженерного R&D-майданчика. Із пояснень позивача вбачається, що роботи стосувалися влаштування топкової системи, систем очищення води, розподілу тепла, гарячого водопостачання, сантехнічних приладів, автоматизації, систем опалення, водопостачання та каналізації.

Суд враховує, що такі роботи мають характер інженерного облаштування приміщення з метою створення належних умов для функціонування технічного майданчика з розробки та тестування обладнання. За своєю природою частина таких робіт може мати ознаки невід`ємних поліпшень об`єкта нерухомості або інженерних мереж, що не завжди передбачає наявність окремих матеріальних об`єктів, які можуть бути ідентифіковані під час інвентаризації як самостійні основні засоби.

Надані договори, акти приймання-передачі виконаних робіт та платіжні інструкції, засвідчені банком, підтверджують факт оформлення господарських операцій та проведення розрахунків.

Водночас відповідачем не доведено, що ці документи є недостовірними або містять неправдиві відомості.

Посилання контролюючого органу на відсутність окремих кошторисних чи будівельних форм саме по собі не є достатньою підставою для висновку про нереальність операцій, якщо з інших доказів убачається факт виконання робіт та їх зв`язок із господарською діяльністю платника податків.

Суд також бере до уваги пояснення позивача про те, що виконані роботи були спрямовані на створення виробничої інфраструктури для інженерних розробок і використовувалися у межах діяльності підприємства, а не для побутових чи особистих потреб. Відповідачем не доведено зворотного.

Відповідно до положень податкового законодавства та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку та фінансової звітності. Витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, формуються за правилами бухгалтерського обліку та визнаються відповідно до принципу нарахувань.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» передбачає, що витрати визнаються за фактом отримання робіт або послуг та відображаються у звітному періоді як зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства, за умови можливості їх достовірної оцінки. Витрати на оплату товарів, робіт і послуг підтверджуються первинними документами, складеними з дотриманням обов`язкових реквізитів, визначених законом.

Судом встановлено, що ТОВ «ОСІС БІЗНЕС» здійснило витрати на підставі укладених договорів, виставлених рахунків, актів приймання-передачі наданих послуг та платіжних інструкцій щодо взаємовідносин з ТОВ «БІ ЕС ДЖИ ВОРЛД» (у подальшому ТОВ «БІ ЕС КОРПОРЕИТ»), ТОВ «БГС ТЕЛЕКОМ» (у подальшому ТОВ «РЕЙМ ГРУПП») та ПП «ФАТУМ-КІП». Первинні документи містять необхідні реквізити, відповідають вимогам законодавства про бухгалтерський облік, а акт перевірки не містить зауважень щодо їх дефектності чи недостовірності.

Посилання контролюючого органу на зміну назв контрагентів, відсутність податкової звітності після певного періоду або наявність ознак ризиковості не можуть самі по собі свідчити про нереальність господарських операцій чи бути підставою для невизнання витрат. Податкове законодавство не ставить право платника на формування витрат у залежність від подальшої поведінки або податкового статусу його контрагента, якщо господарська операція фактично відбулася та підтверджена належними первинними документами.

Щодо витрат на маркетингові послуги (SMS-розсилку) та інформаційно-консультаційні послуги, суд встановив, що такі витрати пов`язані з господарською діяльністю позивача, спрямовані на підвищення ефективності продажів, реалізацію бізнес-плану та забезпечення конкурентоспроможності на ринку ІТ-послуг. Зазначені види діяльності відповідають основним напрямам діяльності товариства за КВЕД 62.01, 62.02, 62.09. Наявні у матеріалах справи договори, акти приймання-передачі та платіжні інструкції підтверджують як факт надання послуг, так і їх оплату.

Сам по собі формальний характер викладення змісту послуг у актах приймання-передачі, а також однотипність договорів не є доказом відсутності реального характеру операцій.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували фактичне виконання зобов`язань за договорами або свідчили про фіктивність правочинів.

Стосовно витрат, пов`язаних із створенням R&D-майданчика у місті Кременчук, судом встановлено, що ТОВ «ОСІС БІЗНЕС» уклало договір з ТОВ «ПРОФІ КЕЙБЛ» щодо користування нежитловим приміщенням з метою організації інженерного майданчика для розробки та тестування електронних плат керування сушарками. Для забезпечення належних умов функціонування такого майданчика було придбано інженерне обладнання (газовий котел, автоматику та супутні матеріали), виконано ремонтні та монтажні роботи.

Наведені дії є об`єктивно зумовленими характером діяльності позивача, спрямовані на створення виробничої інфраструктури для здійснення інженерних розробок і тестування обладнання, що відповідає його основним видам діяльності. Первинні документи та платіжні інструкції підтверджують фактичне здійснення відповідних витрат. Доказів використання придбаного обладнання поза межами господарської діяльності або відсутності самого факту його придбання відповідачем не надано.

Також матеріали справи не містять доказів наявності кримінальних проваджень, вироків суду, висновків експертиз чи інших належних доказів, які б свідчили про фіктивність контрагентів або безтоварний характер спірних операцій. Висновки контролюючого органу ґрунтуються переважно на припущеннях та узагальненій інформації з інформаційних баз без належного аналізу конкретних первинних документів.

Відповідно до норм статті 44 Податкового кодексу України передбачені вимоги щодо підтвердження даних, визначених у податковій звітності, зокрема платники податків зобов`язані вести облік доходів і витрат на підставі первинних документів. Позивач на підставі первинних документів веде облік доходів і витрат, про що повідомляє контролюючий орган шляхом подання податкової звітності та сплати податків.

Положення статті 134 ПК України визначають об`єкт оподаткування, тоді як стаття 139 ПК України, яку відповідач застосовує як підставу порушення, стосується різниць, що виникають при формуванні резервів (забезпечень), що взагалі не відноситься до предмета спору та документально і юридично не відображає обставини, викладені як в акті перевірки, так і у відзиві відповідача.

Суд в чергове звертає увагу на те, що доводи відповідача по суті є типовими та зводяться до постановки під сумнів господарської діяльності позивача.

Судом встановлено, що позивач здійснює діяльність як системний ІТ-інтегратор та офіційний дилер ІТ-обладнання та програмного забезпечення. У сфері ІТ-діяльності позивач забезпечує постачання програмного та апаратного забезпечення, налаштування та монтаж обладнання, технічну підтримку та супровід систем, оновлення програмного забезпечення та версій систем, розробку кастомізації існуючого програмного забезпечення під специфічні вимоги замовників.

Значну частину собівартості становлять прямі витрати на оплату праці фахівців, які безпосередньо задіяні у виконанні проєктів, а також витрати на залучення вузькопрофільних експертів з унікальними компетенціями. До категорії інших прямих витрат належать, зокрема, вартість тестового обладнання, ліцензій на допоміжне програмне забезпечення, витратні матеріали для монтажу, кабелі, з`єднувачі, кріпильні елементи та інше.

Загальновиробничі витрати включають витрати, пов`язані з обслуговуванням виробничого процесу, та є необхідними для здійснення діяльності. Амортизація основних засобів становить значну частку загальновиробничих витрат, зокрема амортизація комп`ютерного обладнання, що використовується для розробки, тестування та налаштування спеціалізованого програмного забезпечення, проектування та моделювання систем, а також діагностичного обладнання.

Окремою складовою загальновиробничих витрат є витрати на дослідження та розробку власних програмних продуктів. Підприємство інвестує у створення інноваційних рішень з метою їх виведення на ринок ІТ-технологій. До цих витрат належать оплата праці розробників та аналітиків, залучених до R&D-проєктів, оплата ліцензій на платформи хмарних серверів, витрати на консультаційні послуги щодо дослідження ринків та аналізу конкурентних програмних продуктів, маркетинг та просування (зокрема реклама на онлайн-платформах, SMM-послуги, підтримка присутності бренду), проведення персональних презентацій, тендерна діяльність, внески в торги, оплата отримання дозвільних документів, сертифікатів, довідок тощо.

Як вбачається із наведених правових норм, у податковому обліку господарські операції з придбання/реалізації товарів (послуг) повинні бути підтверджені відповідними документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її фактичне здійснення. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження при визначенні суми податкових зобов`язань документами бухгалтерського обліку, оформлення яких для відповідних операцій передбачено правовими нормами, законодавець виходив з того, що такі документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені для її оформлення, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для податкового обліку.

Водночас норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність право платника податку на прибуток від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо такий платник (покупець) дійсно придбав товари (послуги), призначені для використання у господарській діяльності, та поніс реальні витрати у зв`язку з їх придбанням.

Порушення постачальником товарів (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем вимог закону. Платник податку (покупець) не повинен зазнавати негативних наслідків через можливу неправомірну діяльність контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо такої поведінки контрагента та узгодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду щодо застосування пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, зокрема викладеній у постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі №2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 18.11.2019 у справі №808/3356/17, від 17.09.2019 у справі №500/2733/18, від 30.06.2020 у справі №440/426/19.

За умови подання платником податку належним чином оформлених документів, які відповідно до правових норм повинні бути складені щодо господарських операцій певного виду, такі операції вважаються підтвердженими, якщо контролюючий орган не доведе протилежного. Це відповідає положенням абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою обов`язок доказування правомірності рішення покладається на відповідача. Зазначена норма узгоджується з пунктом 56.4 статті 56 та підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, які закріплюють презумпцію правомірності рішень платника податків та презумпцію його добросовісності.

Перевіркою встановлено, що на підставі наданих ТОВ «ОСІС БІЗНЕС» договорів, первинних документів та актів отриманих послуг (робіт) за період, щодо якого здійснювалася перевірка, позивач виступав виконавцем послуг з активації технічної підтримки обладнання NetApp, консультаційних послуг щодо програмного забезпечення, налаштування систем збереження даних, консультування щодо використання програмного забезпечення, налаштування обладнання тощо.

З метою виконання зазначених робіт (послуг) ТОВ «ОСІС БІЗНЕС» замовляло відповідні роботи (послуги) у субпідрядних організацій: ТОВ «СОФТ ЛОГІСТИКА» () - послуги активації технічної підтримки систем збереження даних; ТОВ «КОМП?ЮТЕР СТЕНД» () - послуги технічної підтримки систем зберігання даних; ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - консультаційні послуги з використання систем збереження даних АРС; ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - послуги консультування щодо використання програмного забезпечення, налаштування обладнання; ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - послуги з технічної локалізації та програмної адаптації веб-ресурсу www.osis.com.ua, послуги з комп`ютерного програмування та ІТ-консалтингу (зокрема розробка програмного забезпечення), послуги з технічного обслуговування, масштабування та програмної оптимізації інформаційно-аналітичного комплексу; ТОВ «ЛІВС СЕРВІС» () - обслуговування системи контролю доступу; ТОВ «ГОРИЗОНТ ІТ» () - послуги з технічної підтримки NetApp.

Перевіркою встановлено та не заперечується самим позивачем, що ТОВ «ОСІС БІЗНЕС» не мало власних систем збереження даних, обладнання NetApp, систем збереження даних АРС, програмного забезпечення тощо, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності та надання послуг за видом його діяльності. У зв`язку з відсутністю відповідних основних засобів та нематеріальних активів товариством були залучені зазначені контрагенти, послуги яких надалі передавалися по ланцюгу постачання покупцям.

Доводи відповідача щодо неправомірного віднесення витрат на рахунок Дт 92 «Адміністративні витрати» замість рахунку 90 «Собівартість реалізації» суд оцінює критично, оскільки спосіб кореспонденції рахунків сам по собі не свідчить про нереальність господарської операції та не може бути єдиною підставою для висновку про порушення податкового законодавства.

Судом досліджено первинні документи, які оформлені належним чином та відповідають вимогам пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Акти приймання-передачі послуг містять усі обов`язкові реквізити, їх зміст відповідає умовам договорів, зазначено перелік наданих послуг, місце та дату їх надання, а також результат виконання.

Акт перевірки не містить встановлених фактів невідповідності між показниками податкового обліку товариства та первинними документами. Ані акт перевірки, ані відзив відповідача не містять належної та допустимої доказової бази щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій чи виникнення податкових зобов`язань.

Посилання відповідача на віднесення контрагентів до категорії «ризикових» відповідно до постанови КМУ №1165 не може свідчити про нереальність господарських операцій, оскільки такий статус породжує виключно наслідки у сфері адміністрування ПДВ та не встановлює автоматично фіктивність операцій.

Також доводи про відсутність у позивача або його контрагентів достатніх матеріально-технічних ресурсів не підтверджені належними доказами неможливості виконання конкретних операцій з урахуванням специфіки ІТ-сфери та можливості залучення третіх осіб.

Суд зазначає, що податковий орган не вправі оцінювати господарські операції платника податків з точки зору їх доцільності або економічної ефективності, а лише з позиції їх реальності та відповідності податковому законодавству.

Акт перевірки та відзив відповідача не містять належних та допустимих доказів відсутності фактичного здійснення господарських операцій або узгодженості дій позивача з контрагентами з метою отримання неправомірної податкової вигоди.

Водночас, контролюючий орган не дослідив бухгалтерський баланс позивача, не встановив склад активів та не проаналізував їх достатність з урахуванням специфіки ІТ-сфери. Акт перевірки не містить встановлених фактів невідповідності між показниками податкового обліку та первинними документами.

Отже, висновки контролюючого органу щодо нереальності та недоцільності здійснених витрат не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, а первинні документи, бухгалтерські регістри та платіжні доручення свідчать про реальність та економічну доцільність здійснених операцій.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснює оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили, а належність, допустимість, достовірність кожного доказу та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності визначаються судом з урахуванням предмета доказування у конкретній справі.

Водночас обов`язок суду щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи не ототожнюється з обов`язком надавати детальну оцінку кожному доказу чи кожному доводу сторін окремо. Процесуальний закон вимагає від суду наведення мотивів, з яких він виходив при ухваленні рішення, однак не передбачає необхідності формального аналізу всіх без винятку аргументів, якщо такі аргументи є повторюваними, взаємопохідними або не мають визначального значення для правильного вирішення спору.

Зазначений підхід відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, відповідно до якої судове рішення вважається належно вмотивованим тоді, коли з його змісту вбачається, що суд дослідив обставини справи в їх сукупності, визначив юридично значимі факти та надав оцінку тим доказам і доводам, які впливають на висновок щодо прав і обов`язків сторін.

У цій справі судом досліджено всі надані сторонами докази у їх сукупності та взаємному зв`язку. Разом з тим, мотивувальна частина рішення містить оцінку лише тих доказів та аргументів, які мають істотне значення для встановлення реальності господарських операцій, правомірності формування показників податкового обліку та обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. На переконання суду доводи та докази, що не спростовують встановлених судом фактичних обставин або не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин, не потребують окремого детального аналізу.

Отже, відсутність у рішенні розгорнутої оцінки кожного доказу чи кожного аргументу відповідача не свідчить про їх ігнорування, а є наслідком реалізації судом принципів процесуальної економії, змагальності та концентрації доказування, з урахуванням визначених законом меж предмета доказування та повноважень суду.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 30280,00 грн, сплачений за квитанцією від 23.09.2025 №8391-8443-9014-6437, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «Р» від 16.07.2025 №2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСІС БІЗНЕС" (адреса м. Київ, вул. Сирецька, 9, 04073, ) судовий збір у розмірі 30280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, місцезнаходження Україна, 04116, місто Київ, вул.Шолуденка, будинок 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2026.

Суддя Панченко Н.Д.