Справа № 766/9873/25
Суддя: Шестакова Я. В.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 766/9873/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Сивкович О.А.,

розглянувши в залі суду в м.Херсон в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Борисевич Д.В. звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 у якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення №36 від 22.01.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.01.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн, в обґрунтування постанови зазначено, що позивач будучи належним чином оповіщений повісткою про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 18.01.2025 року, на вказаний виклик не з`явився і продовжував використовувати свій час на власний розсуд до 21.01.2025 року. Вказана постанова на думку позивача є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 він дійсно отримав 14.01.2025 року, прибув у встановлену дату до відповідача, проте йому було повідомлено про неможливість проходження медичного огляду, оскільки 18.01.2025 року був вихідним днем, та черговим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 було подовжено термін повістки до 22.01.2025 року.

Ухвалою суду від 01.07.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Ухвалою суду від 05.01.2026 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, у їх задоволенні просить відмовити, оскільки ОСОБА_1 вважається таким, що належно оповіщений про виклик до ТЦК та СП, але він його проігнорував, що вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення і стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205, 286 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасник справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Зі змісту постанови №35 від 22.01.2025 року у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_2 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , установив, що останній в порушення вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах особливого періоду, будучі належним чином оповіщеним повісткою про необхідність явки на 18.01.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 на вказаний виклик не з?явився і продовжував використовувати свій час на власний розсуд, до 21.01.2025 року, коли співробітниками поліції був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене з особливий період.

Також вказаною постановою накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 грн за вчинене правопорушення.

Зі змісту протоколу б/н складеного начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 21.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначив, що по повістці з`явився 18.01.2025 року, про що була проставлена відповідна відмітка черговим.

На повістці №1/269 виданої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 18.01.2025 року наявна відмітка «Подовжено до 22.01.2025 року».

Так, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями частини 3статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період, відмова від отримання повісток, проходження медичного огляду, тощо.

Згідно з ч. 1, 2ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи, як і на момент вчинення позивачем вищенаведених дій та винесення оскаржуваної постанови, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII(далі Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5статті 1 Закону №3543-XIIвизначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Частиною 10 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, крім іншого:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Слід також зазначити, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП є порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Під час розгляду справи судом було всебічно, повно та об`єктивно досліджено матеріали адміністративної справи, пояснення сторін та надані ними докази, у результаті чого встановлено наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно викликався до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 18.01.2025 року. Разом з тим, суд звертає увагу, що у виданій повістці не було зазначено конкретного часу, до якого позивач повинен був з`явитися, що унеможливлює однозначне визначення моменту, з якого могла наставати відповідальність за неявку чи порушення правил військового обліку.

Крім того, судом встановлено, що позивач, отримавши повістку, фактично з`явився до відповідача, що підтверджується матеріалами справи, а також тим, що йому було подовжено термін дії повістки до 22.01.2025 року. Таким чином, поведінка позивача свідчить про виконання ним обов`язку щодо прибуття за викликом уповноваженого органу та відсутність умисного ухилення. Водночас протокол про адміністративне правопорушення було складено 21.01.2025 року, тобто ще до закінчення строку, до якого позивачу було продовжено термін явки, що ставить під сумнів наявність події адміністративного правопорушення на момент складання протоколу.

Суд зазначає, що відповідно до вимог законодавства про адміністративну відповідальність, притягнення особи до відповідальності можливе лише за умови доведеності факту вчинення правопорушення, наявності події правопорушення та вини особи.

У цій справі твердження позивача про те, що він з`явився за викликом та не порушував строків прибуття, є документально підтвердженими. Натомість відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних і допустимих доказів, які б спростовували зазначені обставини або підтверджували факт невиконання позивачем обов`язків, передбачених законодавством.

При цьому суд враховує, що відповідно до принципів адміністративного судочинства, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладається саме на суб`єкта владних повноважень. У разі ж недоведеності вини особи або наявності сумнівів щодо фактичних обставин справи такі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За таких обставин суд доходить висновку, що в межах спірних правовідносин відповідачем не доведено правомірності винесення постанови від 22.01.2025 року №36 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Отже, спірна постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю у зв`язку з відсутністю належних правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст.2,9,77,90139,241-246,255,257,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити повністю.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП №36 від 22.01.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 3ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 210-1 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.01.2026 року

СуддяЯ. В. Шестакова