Справа № 160/21190/25
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
22.07.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (за місцем проживання) повторно розглянути заяви про призначення пенсії за віком, зарахувати до мого страхового стажу період роботи в КСП «Комсомольський» Апостолівського району Дніпропетровської області з 02.01.1998 по 28.02.1999 року та в АВП «Лідер» Апостолівського району Дніпропетровської області - з 01.03.1999 року по 01.06.2001 року та період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 15.03.2005 по 10.09.2005 року в Апостолівському районному Центрі зайнятості.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяви про призначення пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу період отримання з 15.03.2005 по 10.09.2005 року в Апостолівському районному Центрі зайнятості матеріальної допомоги по безробіттю.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що спірне рішення відповідача є протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення.
04.08.2025 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано клопотання про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду від 24.07.2025 року.
11.08.2025 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж.
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області своїм правом на подання відзиву не скористались, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
30.01.2025 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком
11.02.2025 року позивач повторно звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 15.03.2005 року по 10.09.2005 року згідно довідки від 31.01.2023 року № 196, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась в період професійної підготовки, перепідготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації;
- період роботи з 02.01.1998 року по 28.02.1999 року згідно трудової книжки від 23.04.1979 року НОМЕР_1 та уточнюючих довідок від 22.10.2018 року № Б-195, Б-195-1, оскільки відсутній запис про звільнення та відсутня довідка про зміну назви КСП «Комсомольський» на АВП «Лідер», а рішення Апостолівського районного суду від 15.08.2019 року № 171/1058/19 не містить зобов`язання зарахувати цей стаж (встановлено лише факт належності документів).
05.05.2025 року непогоджуючись з вищевказаними рішенням позивач повторно звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
13.05.2025 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу. Також в рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Позивач з таким рішеннями не погоджується, тому звернулася до суду із цим позовом.
Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року від 15 до 22 років.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).
Згідно п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм дає суду підстави зробити висновок, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.04.1979 року, оскаржувані періоди працювала на наступних посадах:
- 02.01.1998 року прийнята помічником пасічника;
- 01.03.1999 року прийнята по переведенню в АВП «Лідер» помічником пасічника;
- 01.06.2001 року звільнена за власним бажанням;
- 15.03.2005 року призначена виплата матеріальної допомоги по безробіттю;
- 10.09.2005 року припинена виплата допомоги по безробіттю.
Як вбачається з оскаржуваних рішень період роботи з 02.01.1998 року по 28.02.1999 року згідно трудової книжки від 23.04.1979 року НОМЕР_1 та уточнюючих довідок від 22.10.2018 року № Б-195, Б-195-1, оскільки відсутній запис про звільнення та відсутня довідка про зміну назви КСП «Комсомольський» на АВП «Лідер», а рішення Апостолівського районного суду від 15.08.2019 року № 171/1058/19 не містить зобов`язання зарахувати цей стаж (встановлено лише факт належності документів).
Однак суд такі доводи до уваги не приймає, оскільки наявність таких недоліків щодо заповнення трудової книжки не є підставою вважати, що вказані спірні періоди роботи не підтверджують факту перебування особи на відповідній посаді, до того ж, обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі, не зараховуючи період роботи позивача з 02.01.1998 року по 28.02.1999 року до загального стажу, діяли не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відтак такий період має бути врахований до страхового стажу позивача, а оскаржувані рішення підлягають скасуванню судом.
Щодо не зарахування періоду з 15.03.2005 року по 10.09.2005 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги) безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Згідно з підпунктом «з» пункту 1 статті 30 Закону України «Про зайнятість населення» виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.
Приписами пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.
Так, пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III (далі - Закон №1533-III), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).
Статтею 21 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.
Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цього Закону від сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів, включається до страхового стажу.
До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності цим Законом.
Суд зазначає, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.04.1979 року позивач в період з 15.03.2005 року по 10.09.2005 року отримувала матеріальну допомогу.
Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на пенсію зараховується, зокрема, періоди одержання допомоги по безробіттю.
Зі змісту наведених норм, зокрема пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги), слідує, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої допомоги до загального трудового стажу, а тому, неврахування до страхового стажу позивача періоду з 15.03.2005 року по 10.09.2005 року, є протиправним.
За таких обставин, оскаржувані рішення пенсійних органів є протиправними та підлягають скасуванню, а оскаржувані періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу
Щодо позовної вимоги про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії суд зазначає наступне.
В даному випадку остання заява позивачки про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, яке оскаржується в рамках даної справи.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.02.2024 року по справі №500/1216/23.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З огляду на наведене, позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
На підставі ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. 77, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяви про призначення пенсії за віком;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу період отримання з 15.03.2005 по 10.09.2005 року в Апостолівському районному Центрі зайнятості матеріальної допомоги по безробіттю.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко