Справа № 295/9644/25
Суддя: Кузнєцов Д. В.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №295/9644/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кравчука А.В.,

представника відповідача Гуменюка О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, в якому просить поновити строк звернення до суду із указаним позовом, визнати протиправною та скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення №94/67 від 02.03.2025 року, а також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що постановою №94/67 від 02.03.2025 року на нього накладено штраф в сумі 17 000 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 25.10.2024 року отримав повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 07.11.2024 року на 11 год. для уточнення військово-облікових даних та проходження ВЛК. Виклик ОСОБА_1 проігнорував та у визначений термін не з`явився. На переконання позивача, постанова складена незаконно, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. За його словами, в липні 2025 року він отримав повідомлення від банку про накладення арешту на банківські рахунки ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого 09.07.2025 року подав заяву та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №77897373, з яких він дізнався про наявність щодо нього виконавчого провадження у відділі ДВС. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови та ознайомився із її змістом. Позивач звертав увагу суду, що строк накладення адміністративного стягнення сплинув, оскільки датою вчинення правопорушення та датою його виявлення є 07.11.2024 року, водночас постанова складена 02.03.2025 року, тобто майже через 4 місяці після виявлення правопорушення.

В обґрунтування підстав поновлення строків для звернення з позовом до суду ОСОБА_1 додатково зазначив у позові, що 02.03.2025 його було доставлено ПОГ до мобілізаційної відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 та складено на нього постанову за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, а також накладено штраф у сумі 17 000,00 грн. Вказана постанова №94/67 від 02.03.2025 позивачу не вручалась, відмітка в постанові про те. що він її отримав не відповідає дійсності, підпис не належить ОСОБА_1 . Після того як на позивача було складено постанову, йому повідомили, що постанову №94/67 від 02.03.2025 буде надіслано поштою за адресою реєстрації, однак ОСОБА_1 поштою так нічого не отримував. Також у відмітці про отримання зазначено про отримання постанови №67 02.03.2025 року, а не постанови №94/67 від 02.03.2025. В графі «підпис особи, яка притягається адміністративної відповідальності» відсутнє розшифрування, хто саме підписав її, а наявний підпис не належить ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 21.07.2025 року у зазначеній справі відкрито провадження, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник зазначив, що 25.10.2024 року позивачу було надіслано повістку про виклик до ОМТЦК поштовим відправленням АТ «Укрпошта» за зареєстрованим місцем проживання відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Повістку було сформовано за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відповідно до корінця поштового відправлення АТ «Укрпошта» поштове відправлення було повернуто 05.11.2024 року відповідачеві у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, тобто позивача було оповіщено у визначеному законом порядку. У свою чергу, ОСОБА_1 виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 проігнорував та за викликом не з`явився, про наявність поважних причин, які б заважали вчасно прибути у визначений термін, не повідомив та підтверджуючих документів не надав. Враховуючи викладене, позивач зобов`язаний був прибути за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці №824145 у визначений термін. Позивач в свою чергу без поважних причин виклик проігнорував, хоча був належним чином оповіщений. Так, 02.03.2025 року після доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 та з`ясування всіх обставин, оцінивши докази (повістку №824145, поштове повідомлення, довідку про причину повернення, що підтверджують, що позивач був належним чином оповіщений), заслухавши пояснення позивача, відповідно до яких останній причину неявки не пояснив, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було оголошено постанову за справою про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. Справа розглядалася в присутності позивача, під час розгляду справи позивач не був обмежений в своїх правах, а також будь-яких клопотань від останнього не надходило. ОСОБА_1 особисто ознайомився з постановою за справою про адміністративне правопорушення, що підтверджується проставленням особистого підпису позивачем у відповідній графі постанови про адміністративне правопорушення, та отримав її другий екземпляр (а.с. 38-43).

Окремо представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропущенням розумного строку звернення до суду позивачем без поважних причин (а.с. 31-32).

Ухвалою суду від 29.12.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку та доказів поважності причин його пропуску, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

У заяві про усунення недоліків, що була сформована в системі «Електронний суд» та надійшла до Богунського районного суду м. Житомира 07.01.2026 року, ОСОБА_1 просив за можливе вказані ним у заяві підстави пропуску строку звернення до суду визнати поважними, а також просив поновити позивачу пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Зокрема, у заяві позивач ще раз наголосив на тому, що вказана постанова №94/67 від 02.03.2025 йому не вручалась, відмітка в постанові про те, що ОСОБА_1 її отримав не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 відмовився від отримання постанови, а підпис у постанові йому не належить. Відмова від підпису в постанові за участі двох свідків не фіксувалась працівниками відповідача, а чий саме підпис знаходиться в графі «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» позивачу невідомо. При цьому, в самій постанові зазначено, що копію постанови №67 від 02.03.2025 року вручено комусь, тоді як на ОСОБА_1 склали постанову №94/67 від 02.03.2025, що вже, на переконання сторони позивача, суперечить нормам законодавства. Після того як на ОСОБА_1 було складено постанову і він відмовився від підпису, йому повідомили, що постанову буде надіслано засобами поштового зв`язку за місцем його реєстрації, однак позивачу поштою така постанова надіслана не була, докази такого надіслання відповідачем суду не надано. У подальшому, в липні 2025 року ОСОБА_1 отримав повідомлення від банку про накладення арешту на його рахунки Богунським відділом ДВС у м. Житомирі і тільки після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №77897373 ОСОБА_1 отримав копію постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №94/67 від 02.03.2025 та ознайомився з її змістом (а.с. 68-75).

Ознайомившись з матеріалами справи, зокрема із заявою про усунення недоліків та наведеного в ній обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом ухвалою від 03.02.2026 року суд постановив провести розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом. Пояснив, що після зупинки працівниками поліції він в супроводі працівників ТЦК приїхав до ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1 . Там йому запропонували підписати постанову на 17 000 грн., на що він сказав, що нічого підписувати не буде. З приводу чого його хотіли оштрафувати не знає. Ніяких протоколів не складалося, ніяких судових повісток не отримував, тільки після блокування банківських рахунків дізнався про винесення оскаржуваної постанови. Додатково ОСОБА_1 уточнив, що йому запропонували підписати постанову, проте не роз`яснили наслідки її не підписання. На запитання суду позивач відповів, що після того як він вийшов з приміщення ТЦК, то у подальшому він не з`ясовував обставини складення або не складення стосовно нього постанови, наприклад, шляхом направлення відповідних звернень до відповідача.

Представник позивача адвокат Кравчук А.В. зазначив, що його довірителю фізично стало відомо про наявність постанови 09.07.2025 року, коли він ознайомився із оскаржуваною постановою у відділі ДВС, яка була серед матеріалів виконавчого провадження. Вважає, що строк на оскарження повинен відраховуватися саме з 09.07.2025 року. Вкотре представник наголосив, що підпис на постанові не належить позивачу, а також акцентував увагу, що позивачу вручили постанову №67, а у виконавчій службі присутня постанова №94/67. На запитання суду з приводу почеркознавчої експертизи представник відповів, що на проведенні експертизи не наполягає, так як позивач переніс кілька операцій, а експертиза дороговартісна.

Натомість представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 в судовому засіданні підтримав клопотання про залишення позову без розгляду. Зазначив, що протокол за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП не складається. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався в присутності позивача, ОСОБА_1 зачитали зміст постанови та він отримав її другий примірник. При цьому, під час заповнення постанови відбулася технічна помилка у зазначенні її номера, однак у цілому текст оскаржуваної постанови змістовний, не розбігається, проставлена нумерація сторінок. Підстав для подальшого тримання позивача не було, йому вручили примірник постанови і відпустили. Відеозйомка розгляду справи про адміністративне правопорушення не проводилась і на той час це не передбачалося законом. Представник відповідача також вказав, що лише після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 почав вчиняти дії з оскарження постанови шляхом заперечення факту її підписування та окремо представник наголосив на тому, що спочатку у своєму позові ОСОБА_1 взагалі відкидав будь-які дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, а вже у судовому засіданні почав зазначити про те, що все ж такі певні дії вчинялись.

Заслухавши думку сторін з приводу заявленого клопотання, вивчивши й дослідивши зміст клопотання та доданих до нього матеріалів, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України).

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина четверта статті 123 КАС України).

Пунктом 8 частиною першою статті 240 КАС України встановлено, що суд ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Частиною другою статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно із статтею 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

За змістом наведених правових норм, адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку.

Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Отже, строк може бути пропущений виключно з поважних причин.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог, та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.

Звернення до суду за межами строків, визначених у статі 122 КАС України, є підставою для повернення (залишення без розгляду) позовної заяви, якщо суд не дійде висновку, що вказаний строк позивачем був пропущений з поважних причин.

Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Звертаючись із цим позовом, ОСОБА_1 просив скасувати постанову №94/67 від 02 березня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000 грн.

Судом установлено, що вказану постанову винесено 02 березня 2025 року. Факт її отримання позивачем засвідчено його власноручним підписом, що міститься на цій постанові, а саме у графі «Копію постанови №67 від 02.03.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності отримав 02.03.2025 року».

У позовній заяві ОСОБА_1 , а також у поданій на виконання ухвали суду від 29.12.2025 року заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду (заяві про усунення недоліків) позивач наголошував на тому, що зазначений в оскаржуваній постанові підпис йому не належить. При цьому, на пропозицію суду щодо звернення із відповідним клопотанням про призначення експертизи з метою спростування доводів відповідача стосовно її підписання безпосередньо ОСОБА_1 сторона позивача відповіла негативно. Як було встановлено в засіданні, інших заходів для спростування факту підписання ним спірної постанови позивач також не вживав, зокрема, не звертався до правоохоронних органів з приводу підроблення підпису.

Крім цього, суд критично оцінює доводи позивача про те, що оскаржувана постанова йому не вручалася в день її складання, тобто 02.03.2025 року. З цього приводу судом звернуто увагу на дещо відмінне висвітлення фактично одних й тих самих обставин у поданих стороною позивача документах. Так, першочергово у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що після того як на нього було складено постанову йому повідомили, що постанову №94/67 від 02.03.2025 буде надіслано поштою за адресою реєстрації (абз. 1 а.с. 1 зворот, абз. 5 а.с. 3 зворот). Натомість у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду (заяві про усунення недоліків) позивач вже зазначив, що вказана постанова №94/67 від 02.03.2025 ОСОБА_1 не вручалась, відмітка в постанові про те, що ОСОБА_1 її отримав не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 відмовився від отримання постанови, а підпис у постанові йому не належить. Відмова від підпису в постанові за участі двох свідків не фіксувалась працівниками відповідача (абз. 5 а.с. 71). Тобто у іншій своїй заяві позивач вже безпосередньо послався на факт озвученої в його адресу пропозиції отримати примірник оскаржуваної постанови.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування, тобто спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало і переконливо сторони виконали вимоги щодо розподілу тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у правильності своєї позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Частиною другою статті 77 КАС України врегульовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Водночас потрібно враховувати і вимоги частини першої статті 77 цього Кодексу, згідно із якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, за загальним правилом в адміністративних справах тягар доказування правомірності прийнятого рішення в разі його оскарження в суді покладається саме на суб`єкта владних повноважень, проте покладення такого тягаря доказування на відповідача не звільняє від права та обов`язку позивача - приватної особи - довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а також спростувати надані відповідачем докази.

Беручи до уваги наведене, суд зважує на те, що матеріали справи не містять доказів, які б переконливо спростовували або бодай дозволяли піддати сумніву справжність підпису позивача на оскаржуваній постанові, водночас, позиція позивача щодо пропозиції отримати примірник оскаржуваної постанови та розписатись у її одержанні є змінюваною, непослідовною та суперечливою, на що судом небезпідставно звернуто увагу.

Таким чином, суд дійшов висновку про обізнаність позивача з підставами притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу саме з постанови №94/67 від 02 березня 2025 року, що дозволяло повноцінно реалізувати право на звернення з відповідним позовом до суду у межах строку встановленого законодавством.

У цій категорії справ законодавець визначив строк в десять днів достатнім для того, що б особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Адміністративний позов подано позивачем до суду 15 липня 2025 року, тобто зі сплином майже чотирьох місяців після закінчення установленого КАС України десятиденного строку на оскарження вказаної постанови.

З огляду на викладене, суд відхиляє наведені позивачем у заяві про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до адміністративного суду (заяві про усунення недоліків) доводи про те, що про існування спірної постанови він дізнався 09 липня 2025 року з матеріалів виконавчого провадження, оскільки ця обставина має суто суб`єктивний характер, жодним чином не спростовує того, що про підстави притягнення до адміністративної відповідальності позивачеві мало бути відомо із оспорюваної ним постанови від 02 березня 2025 року, факт отримання якої засвідчено його підписом, та не доводить наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.

Майже аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин були викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 жовтня 2025 року по справі № 344/21472/23 та враховуються судом першої інстанції в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема, від 08.08.2019 у справі №127/13736/16-а, адміністративне провадження №К/9901/42788/18 зазначив, що «незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.»

Ураховуючи викладене та оскільки позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду із цими позовними вимогами, а будь-яких обґрунтувань, обставин і доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом останнім не наведено, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з цим позовом та про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Окремо, суд вважає неспроможним посилання позивача на ту обставину, що у графі оспорюваної постанови про отримання зазначено про одержання постанови №67 02.03.2025 року, а не постанови №94/67 від 02.03.2025, оскільки зі сталою практикою суду касаційної інстанції формальні недоліки під час фіксації правопорушення не є підставою для скасування рішення про притягнення до відповідальності. Наприклад, у постанові КАС ВС від 24 грудня 2019 року у справі № 459/1801/17 суд вказав, що описка у даті складання постанови про вчинення адмінправопорушення за доведеності факту вчинення такого правопорушення не може бути підставою для скасування цього документу.

З огляду на викладене, керуючись ст. 123, 240, 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Кравчука А.В. про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право повторно звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 256 КАС України.

Суддя Д.В. Кузнєцов