Справа № 160/32738/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-
14.11.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 14.11.2025 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплати на користь ОСОБА_1 не виплачену матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 року по 20.05.2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, у зв`язку з переїздом військової частини з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 .
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 року зазначена вище справа розподілена та 24.11.2025 року передана судді Пруднику С.В.
В період з 17.11.2025 року по 21.11.2025 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року означену позовну заяву було залишено без руху та надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску (за період з 01.02.2023 року по 14.08.2025 року в частині додаткової винагороди відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань; не виплаченої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки; з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року в частині індексації грошового забезпечення, з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року в частині грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць підйомної допомоги в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, у зв`язку з переїздом військової частини з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 ).
В установлений ухвалою суду від 24.11.2025 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
06.01.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено про те, що відповідач не подав будь-якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Крім того, позивач зазначив, що у період з 01.06.2022 року по 14.11.2025 року виконував спеціальні завдання з організації та координації речового, а згодом повного тилового забезпечення підрозділів бригади, які залучалися до виконання бойових завдань. Забезпечував планування, облік, своєчасне постачання та розподіл речового майна, а також організацію комплексного тилового забезпечення підрозділів у стислі терміни та в умовах змін оперативної обстановки, що дозволило забезпечити їх розгортання, безперервне виконання бойових завдань та не допустити зриву бойових дій. Крім того, згідно п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260 ознакою бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) оборони держави не є виконання їх безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, що спростовує твердження відповідача. Відповідач посилається на підзаконний акт, який суперечить положенням закону. До того ж окреме доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683, так і окреме доручення Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025 носить суто рекомендований характер і не є наказом чи законом. На думку позивача, факт відсутності записів в журналі реєстрації саме рапортів вказує на упереджене ставлення до нього зі сторони командування військової частини та не виконання функціональних обов`язків військовослужбовцями стройової частини згідно Наказу № 531 від 06.08.2024 Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України. Пунктом 1 розділу VII Наказу Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №608 встановлено, що службова перевірка проводиться з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавчої дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення. Таким чином службовою перевіркою не можуть бути зроблені висновки щодо вини конкретної особи у вчиненні правопорушення. Пунктом 1 розділу VII Наказу Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №608 встановлено, що службова перевірка проводиться з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавчої дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення. Таким чином службовою перевіркою не можуть бути зроблені висновки щодо вини конкретної особи у вчиненні правопорушення. Своїми поясненнями відповідач підтверджує факт передислокації військової частини, що точно вказано в ст. 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби, виплачується при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини. Факт не зміни юридичної адреси не відміняє факту передислокації штабу військової частини. Також в відзиві на позовну заяву пояснення від військовослужбовців, що додані додатками прямо суперечать твердженню довіренній особі командира військової частини, наприклад: абз. 23 п.4 Наведене вище спростовується матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847, якими встановлено, що позивач ОСОБА_1 рапорт від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла на розгляд командира ніколи не подавав та до служби діловодства з резолюцією командира не повертав, а, стверджуючи, що самостійно піде з даним рапортом до командира військової частини, зареєстрував його, особисто забрав і зберігав без подальшого руху для створення штучних підстав для подальшого звернення до суду. До стройової частини відділення персоналу штабу з резолюціями командира військової частини для опрацювання та виконання зазначений рапорт від 07.12.2022 року №2900 ніколи не повернувся, що підтверджує той факт, що на розгляді командира військової частини він ніколи не перебував і жодних рішень щодо його задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав, але від діловода стройової частини відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 пояснень такого змісту, щодо цього рапорту не було, що свідчить про упереджене ставлення до позивача.
09.01.2026 року від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та виловив правову позицію, яка ідентична у відзиві на позовну заяву.
16.01.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення, в яких позивачем зазначено наступне. Відповідач стверджує, що позивач перебував в зоні бойових дій лише 1 (один) календарний день 15.11.2023 року, про що йому була видана довідка форми 6 від 25.09.2025 року №2479, яка в подальшому послужила підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій. Хоча позивач був неоднократно в зоні бойових дій, але військовою частиною не проводились документи для виплати додаткової винагороди (100 тисяч грн за один місяць пропорційно часу перебування в зоні бойових дій), врахування в стаж та відповідно відображення в довідці форми 6. Для підтвердження позивач додав витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2024 року №131 про відрядження в зону бойових дій, що на його думку ще раз підтверджує упереджене ставлення до позивача та зберігання позивачем деяких документів в другому примірнику для оскарження неправомірних дій відповідача. Отже, позивач просить не враховувати результати службової перевірки відповідачем.
В період з 29.12.2025 року по 16.01.2026 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці, а в період з 19.01.2026 року по 23.01.2026 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
26.01.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про зловживання процесуальними правами, залишення без розгляду та повернення позовної заяви відмовлено повністю.
06.02.2026 року від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про долучення доказів, в якому представник відповідача зазначив, що у зв`язку внесенням посадовими особами Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та надання військовій частині НОМЕР_1 витягу з реєстру про внесення відомостей за повідомленням військової частини НОМЕР_1 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , просить суд долучити до матеріалів справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2026 року.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить копія посвідчення від 08.03.2024 року (серія НОМЕР_2 ).
ОСОБА_1 25.03.2022 року зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду старшого стрільця взводу охорони роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 25.03.2022 року № 12.
01.06.2022 року позивача було призначено на посаду начальника складу взводу матеріального забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 01.06.2022 року № 86.
11.11.2022 року позивача було призначено на посаду начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 11.11.2022 року № 322.
Відповідно до довідки (Форма 9) від 07.03.2024 року №5764 військової частини НОМЕР_1 , яка видана лейтенанту ОСОБА_1 , на його утриманні дійсно перебуває сім`я в складі: Син, ОСОБА_3 , 2011 р.н. Донька, ОСОБА_4 , 2014 р.н. Донька, ОСОБА_5 , 2014 р.н.
Згідно пункту 2.1. витягу з бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2024 №66 дск начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 було відряджено до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для забезпечення речовим майном особового складу штурмової роти.
Відповідно до витягу із наказу військової частини НОМЕР_1
(по стройовій частині) від 13.04.2024 року №131: 2. Вважати такими, що вибули: 2.2. У відрядження, у зв`язку з службовою необхідністю, на автомобілі «Ford Transit» з військовим номером НОМЕР_3 , з КП військової частини НОМЕР_1 КП штурмової роти у Полтавській області КП штурмової роти у Донецькій області, терміном на 04 (чотири) доби, з 13.04.2024 року по 16.04.2024 року:
солдата ОСОБА_6 , водія-слюсаря відділення розбирально-складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
лейтенанта ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 .
Підстава: бойове розпорядження командира НОМЕР_4 полку охорони №66 дск від 12.04.2024 року, рапорт лейтенанта ОСОБА_7 (вх. №6060 від 12.04.2024 року).
01.05.2024 року позивача було призначено на посаду начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 01.05.2024 року № 152.
Відповідно до витягу із наказу військової частини НОМЕР_1
Відповідно до витягу із наказу військової частини НОМЕР_1
Відповідно до витягу із наказу військової частини НОМЕР_1
Відповідно до витягу із наказу військової частини НОМЕР_1
Відповідно до довідки про перевірку житлових умов від 11.09.2025 року №3342 військової частини НОМЕР_1 , комісія у складі: підполковник ОСОБА_8 , майор ОСОБА_9 , капітан ОСОБА_10 , лейтенант ОСОБА_11 перевірила умови військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді начальника речової служби, що мешкає у АДРЕСА_2 та постановила: 1. Будинок належить ОСОБА_12 . Склад сім`ї: 4 особи. 1. ОСОБА_1 , 1986 р.н. квартир онаймач. 2. ОСОБА_3 , 2011 р.н., син. 3. ОСОБА_4 , 2014 р.н., донька. 4. ОСОБА_5 , 2014 р.н., донька. Висновок комісії: ОСОБА_1 на даний час службовим житлом у в/ч НОМЕР_1 не забезпечений. Дійсно проживає у зйомному будинку за означеною адресою та потребує виплати компенсації за піднайом житла.
На думку позивача, бездіяльність відповідача полягає у не видання наказів про виплату Позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року включно. Позивач стверджує, що сума невиплачених коштів додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць становить 1 004 000,00 гривень.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На виконання приписів частини 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом № 2011-ХІІ.
Так, положеннями статті 1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
В силу норм абзацу 1 частини 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац перший частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).
Так, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в подальшому - Постанова №704) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Постанови № 704, умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
За змістом пункту 3 Постанови № 704, виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого продовжено відповідними Указами Президента України по теперішній час.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 від 20.01.2023 № 43 (далі Постанова № 43) внесено зміни до п. 1 Постанови № 168 та 2-1 Постанови № 168.
В подальшому до Постанови № 168 вносилися зміни, які не змінювали закріпленого підходу щодо того, що саме Міністерство оборони України за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначає особливості виплати додаткової винагороди, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили України.
Нормативно-правовим актом, яким встановлено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).
У зв`язку з прийняттям Постанови № 43 Міністерством оборони України прийнято наказ Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 25.01.2023 № 44 (далі Наказ № 44), яким Порядок № 260 доповнено розділом XXXIV, назва якого Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Пунктом 3 Наказу № 44 встановлено, що його норми застосовуються з 01.02.2023.
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал)
або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова
відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Також до розділу XXXIV Порядку № 260 було внесено зміни наказом Міністерства оборони України Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 26.09.2023 № 566 (далі Наказ № 566), який набрав чинності 29.09.2023.
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
При цьому 4 розділу XXXIV Порядку № 260, в редакції Наказу № 566, встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
За даними відомостей військової частини НОМЕР_1 позивач у період з 01.02.2023 по листопад 2025 не залучався до участі у спеціальних бойових завданнях, передбачених абз.абз. 16-18 п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260, в редакції Наказу № 44, та абз.абз. 17-24 п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260, в редакції Наказу № 566.
Згідно пункту 2.1. витягу з бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2024 №66 дск начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 було відряджено до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для забезпечення речовим майном особового складу штурмової роти.
До того ж, жодні записи в бойовому журналі військової частини НОМЕР_1 про участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань лейтенанта ОСОБА_1 під час відрядження до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та взагалі у період з 13.04.2024 по 16.04.2024 відсутні, як і рапорти командира штурмової роти військової частини НОМЕР_1 про його участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань в зазначений період.
Враховуючи вищенаведене, правових підстав вважати відрядження лейтенанта ОСОБА_1 до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для забезпечення речовим майном особового складу штурмової роти участю в бойових діях не було, а посадові особи військової частини НОМЕР_1 при розрахунку терміну безпосередньої участі позивача в бойових діях і строку пільгової вислуги та виплати додаткової винагороди діяли чітко згідно вимог і в порядку норм чинного законодавства.
При цьому, як зазначає представник відповідача у додаткових поясненнях, які надійшли до суду 19.01.2026 року, за весь період військової служби позивач виконував бойові (спеціальні) завдання, перебуваючи в районах ведення воєнних (бойових) дій, (лише 1 (один) календарний день 15.11.2023 року, що підтверджено відповідними документами.
При цьому, відповідно до довідки про суми грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2025 року №4837 позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду у квітні 2022 року 36 774,19 грн.; з травня 2022 року по січень по 30 000 грн.; у листопаді 2023 року 13 333, 32 грн.
Тому, підстави задля зобов`язання відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року у суду відсутні.
Щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пп. 3 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Верховний Суд у постанові від 4 листопада 2021 року у справі № 380/757/20 зазначив, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця у разі наявності фонду грошового забезпечення.
Надання військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника державного органу, яке залежить від обсягів асигнувань, що виділяються на їх утримання.
Окремим дорученням Міністра оборони України № 2683/з від 01.02.2023 встановлено, що у 2023 році матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується у розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності підстав, які прописані в п. 6 даного окремого доручення.
Пунктом 6 Окремого доручення визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;
поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:
онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);
захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;
безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;
сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Пунктом 6 Окремого доручення Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024 визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;
поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;
безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;
сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту).
Пунктом 6 Окремого доручення Міністра оборони України №156/уд від 09.01.2025 визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
- смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;
- поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; - у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;
- сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Пунктом 6, як окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683, так і окремих доручень Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025 окремо наголошено, що інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони України.
З наведеного є очевидним, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою з огляду на зміст Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704, яким встановлено, що надання такої допомоги є правом командира, обмеженим наявним фондом грошового забезпечення, яке реалізується шляхом подання рапорту військовослужбовця до відповідного командира та виключно за наявності підстав, зазначених вище.
Разом з тим, позивачем не подано до суду доказів наявності обставин, що є підставами для проведення такої виплати в розумінні п. 6, як окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683, так і окремих доручень Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025.
Тому, підстави задля зобов`язання відповідача виплати на користь ОСОБА_1 не виплачену матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки у суду відсутні.
Щодо нарахування та виплати різниці індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 року по 20.05.2023 року.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з положеннями статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII (у редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015, що діє з 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частина четверта статті 4 Закону № 1282-XII).
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини друга статті 5 Закону № 1282-XII).
За змістом частини першої статті 9 Закону № 1282-XII індексація доходів громадян повинна проводитися за місцем їх одержання. Так як виплату заробітної плати (грошового забезпечення) здійснюють роботодавці, то і нараховувати індексацію за цим видом доходу також повинні усі без виключення роботодавці.
Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінетом Міністрів України прийнято 30.08.2017 постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 (надалі - Постанова № 704).
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону № 1282-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
У пункті 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
З 01.12.2015 положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».
Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.
Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто, за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.
Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що у період існування спірних правовідносин (з 12.10.2021 по 31.12.2022) Закон № 1282-XII і Порядок № 1078 такого поняття не містили. Вказаний термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Проте, Постановою № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 у ньому, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
Між тим, з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації - різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4, 5 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 до 01.04.2021, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абзац 5).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації - різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Як зазначалося раніше Постановою № 704 (у редакції постанови КМУ від 21.02.2018 №103), яка набрала чинності з 01.03.2018, затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 військовослужбовець має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
У цих справах Верховний Суд внаслідок системного і цільового способу тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 дійшов висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу військовослужбовця відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації - різниці, а якщо так, то у якій сумі.
Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Верховний Суд зазначив, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);
суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Разом з тим, необхідно враховувати, що визначальним для обчислення індексації-різниці є встановлення моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник, а не індивідуального збільшення посадового окладу працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок.
Натомість, за обставинами цієї справи посадовий оклад позивача, який проходив військову службу, починаючи з 25.03.2022 року у військовій частині НОМЕР_1 у межах спірного періоду внаслідок законодавчих змін не підвищувався та визначався Постановою № 704, та вже діяв на час проходження військової служби у військовій у військовій частині НОМЕР_1 з 25.03.2022 року по 14.11.2025 року.
Відтак, у позивача не виникло права для нарахування й виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзацу 4, 6 Порядку № 1078.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.04.2024 по справі № 160/2481/23.
Щодо нарахування та виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року.
Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 частини 1статті 12 Закону №2011-ХІІ, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №450 від 26.06.2013 року, затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі - Порядок №450, у редакції на момент подання рапорту),
Даний Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.
Особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому, військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази (пункт 2 Порядку №450).
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони, МВС, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку та Держспецтрансслужбі, Управлінню державної охорони, а також МОН, ДКА на відповідний рік (пункт 3 Порядку №450).
Грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема, особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини (пункт 4 Порядку № 450).
Для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження) (пункт 5 Порядку №450).
Пунктом 7 Порядку № 450 передбачено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено лише верхню межу розміру компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, яка в інших населених пунктах не повинна перевищувати одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.
При цьому, розмір та виплата грошової компенсації здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони на відповідний рік, тобто військова частина лише виконує розпорядження Міністерства оборони України щодо визначення необхідного розміру грошової компенсації за піднайом житлового приміщення виключно в рамках відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони.
Також, слід звернути увагу і на те, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Згідно з пунктом 12 наказу Міністерства оборони України від 31.01.2022 № 30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850 грн на місяць, в інших населених пунктах 1900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 рази.
Відповідно до доручення Міністерства оборони України від 30.01.2023 №2418/з з 01 січня 2023 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850 грн на місяць, в інших населених пунктах 1900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 раза.
Відповідно до розпорядження Міністра оборони України № 2306/з від 23.01.2024, з 1 січня 2024 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям за піднайом (найом) ними жилих приміщень встановлюється: у місті Київ - 4560 грн на місяць; в обласних центрах - 3420 грн на місяць; в інших населених пунктах - 2280 грн на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 1,5 рази.
Зазначені накази, доручення Міністерства оборони України та окремі рішення не скасовані та нечинними в судовому порядку не визнавались.
Як свідчать матеріали справи, позивач, 07.12.2022 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 звернувся із рапортом щодо виплати йому грошової компенсації за піднайом житла згідно постанови КМУ від 26.06.2013 року за №450.
Вказаний рапорт зареєстровано військовою частиною НОМЕР_1 за вх. №2900 від 07.12.2022 року.
При цьому, твердження представника відповідача стосовно подання позивачем завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог судом до уваги не беруться, адже в матеріалах справи відсутні докази розгляду рапорту позивача від 07.12.2022 року.
В той же час, докази звернення позивача із рапортами до військової частини НОМЕР_5 у 2023 році так і в 2024 році в матеріалах справи відсутні, що свідчить про відсутність підстав задля задоволення позовних вимог в частині зобовзання відповідача напахувати та виплатити позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 01.01.2024 року по 30.08.2024 року
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ч. 2 ст. 6 КАС України).
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що для належного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 07.12.2022 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги та не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду вказаного рапорту; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт від 07.12.2022 року ОСОБА_1 про виплату грошової компенсацію за піднайом (найом) житлових приміщень.
Щодо нарахування та виплати підйомної допомоги в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, у зв`язку з переїздом військової частини з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 .
Відповідно до п. 1 Порядку у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується:
- підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби;
- добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїхав разом з ним.
Пункт 2 Порядку передбачає, що право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає:
на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду;
на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів;
на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.
Відповідно до п. 8 Порядку підйомна допомога військовослужбовцям, у тому числі на членів сім`ї, виплачується не більш як за два переїзди військовослужбовця протягом календарного року, пов`язані з призначенням на посади чи передислокацією військової частини (підрозділу).
Як вказано у абзаці 5 п. 2 Порядку, розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Згідно з п. 5 Порядку підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби із застосуванням автоматичних (автоматизованих) систем опрацювання даних за умови наявності (використання) таких систем у військовій частині (установі).
Отже, як вбачається з наведених норм, автоматично підйомна допомога не виплачується, оскільки для її отримання військовослужбовець зобов`язаний особисто подати рапорт, на підставі якого видається наказ на виплату коштів.
Це означає, що військовослужбовець повинен подати рапорт, у якому зазначається прохання виплатити підйомну допомогу на себе, виплатити підйомну допомогу на членів сім`ї, які переїхали разом з ним, перелік членів сім`ї. Документами, які додаються до рапорту, є копія наказу про призначення/прибуття, довідка про склад сім`ї або документи, що підтверджують родинні зв`язки, в окремих випадках також підтвердження фактичного переїзду членів сім`ї.
Водночас, якщо рапорт не подано право на підйомну допомогу не втрачається, але виплата не може бути здійснена. Після подачі рапорту виплата можлива, якщо дотримані строки звернення і право на виплату не втрачене.
Дослідивши наявні у справі матеріали, суд не встановив належних доказів звернення позивача до військової частини з рапортом на виплату підйомної допомоги на членів сім`ї.
У той же час, фінансова служба військової частини не має права виплатити кошти без волевиявлення військовослужбовця, яке відображається у рапорті на виплату. Те, що позивачу, з його слів, стало відомо про наявність права на виплату пізніше, не скасовує заявний характер виплати підйомної допомоги і не створює обов`язку виплатити кошти без рапорту, поданого особисто.
Суд також не може спонукати військову частину до вчинення таких дій, оскільки це прямо суперечитиме встановленому порядку і виходитиме за межі повноважень. У цьому випадку відповідачем не було вчинено протиправних дій і не було допущено протиправної бездіяльності, адже реалізація права на отримання підйомної допомоги на членів сім`ї прямо залежить від власного волевиявлення військовослужбовця, який повинен звернутись з відповідним рапортом.
Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до такого висновку: право на підйомну допомогу виникає з моменту прибуття до нового місця служби, однак її виплата здійснюється виключно на підставі рапорту військовослужбовця, у якому повинно бути зазначено окремо і про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї, якщо такі переїжджають разом з заявником. Відсутність такого рапорту унеможливлює виплату, але не позбавляє права звернутись із заявою після вибуття з військової частини у межах установленого строку.
Як свідчать матеріали справи, 11.11.2025 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив нарахувати і виплатити підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на мене та 50% місячного грошового забезпечення на кожного члена родини, а саме трьох неповнолітніх дітей, на підставі Порядку виплат військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги затвердженого наказом: Міністерства Оборони України №45 від 05,02.201 8 року, у зв`язку з зміною місця постійної дислокації командного пункту військової частини з АДРЕСА_1 на підставі БР ГА ДССТ від 23.08.2024 №657т.
При цьому, твердження представника відповідача стосовно подання позивачем завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог судом до уваги не беруться, адже в матеріалах справи відсутні докази розгляду рапорту позивача від 11.11.2025 року.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що для належного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 11.11.2025 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги та не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду вказаного рапорту; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт від 11.11.2025 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги, за результатом розгляду якого прийняти відповідне рішення.
Тож, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених вимог.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення ним інших судових втрат, жодні судові витрати не належать розподілу та стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 07.12.2022 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги та не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду вказаного рапорту.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 07.12.2022 року ОСОБА_1 про виплату грошової компенсацію за піднайом (найом) житлових приміщень.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 11.11.2025 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги та не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду вказаного рапорту.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 11.11.2025 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги, за результатом розгляду якого прийняти відповідне рішення.
В решті позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник