Справа № 320/35972/25
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Кузьмишиної О.М.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Данилюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень та вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві 07.03.2025 № 6 на суму 233940 (двісті тридцять три тисячі дев`ятсот сорок) грн.00 коп.

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві 07.03.2025 № 06 на суму 340 (три тисячі чотириста ) грн.00 коп.

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві 07.03.2025 № 06 на суму 3 400 (три тисячі чотириста ) грн.00 коп.

- визнати протиправними та скасувати Рішення Головного управління Головного управління ДПС у м. Києві від 07.03.2025р №6 на суму 113 946 (сто тринадцять тисяч дев`ятсот сорок шість.) грн,60 коп.

- визнати протиправними та скасувати Рішення Головного управління Головного управління ДПС у м. Києві від 07.03.2025р №6 на суму 3 214 (три тисячі двісті чотирнадцять) грн. 34 коп.

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві 07.03.2025 № 6 на суму 41 430 (сорок одна тисяча чотириста тридцять ) грн.19 коп.

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві 07.03.2025 № 6 на суму 496958 (чотириста дев`яносто шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім ) грн 18 коп.

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві 07.03.2025 № 6 на суму 1020 (одну тисячу двадцять) грн 00 коп.

- визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2025 року Форма «Ф» № 20397 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 227 893 (двісті двадцять сім тисяч вісімсот дев`яносто три) 20 коп.

Також, до Київського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом зупинення проведення стягнень, які проводяться на підставі податкової Вимоги Головного Управління ДПС у м. Києві від 07.03.2025 року Форма «Ф» № 20397 у виконавчому провадженні НОМЕР_2, до набрання законної сили рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/35972/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, рішень та Вимоги від 07.03.2025 року Форма «Ф» № 20397.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено. Зупинено проведення стягнень, які проводяться на підставі податкової Вимоги Головного Управління ДПС у м. Києві від 07.03.2025 року Форма «Ф» № 20397, до набрання законної сили рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/35972/25.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

21 жовтня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

14 січня 2025 року та 10 лютого 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Онищенко Ольги Федорівни надійшли заяви, в яких просила проводити розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога Головного управління ДПС у м. Києві від 07 серпня 2025 року № Ф-20397 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 227893,2 грн. є виконавчим документом та передана до примусового виконання Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Суд першої інстанції зазначив, що постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.05.2025 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 відкрито виконавче провадження та накладено арешт на кошти боржника, та на майно. Відтак, органом державної виконавчої служби вчиняються дії щодо примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Оскільки, вимога про сплату боргу (недоїмки) оскаржується позивачем в судовому порядку, а подання позовної заяви не зупиняє її дію та не є перешкодою для її подальшого виконання, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі такого виконавчого документа може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача у випадку задоволення пред`явленого ним позову.

Разом з тим, апелянт вказує, що оскільки, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 відкрито провадження в справі № 320/35972/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, грошове зобов`язання є неузгодженим, а відповідачем виведено борг та приведено інтегровану картки платника податків у відповідність (інформація з інтегрованої картки платника податків надавалася контролюючим органом суду першої інстанції разом із запереченнями на заяву про забезпечення позову).

При цьому, апелянт зазначає, що позивач не звернувся до контролюючого органу для отримання акту звірки з розрахунком з бюджетом, або довідки про відсутність боргу, а також, позивач не звернувся безпосередньо до виконавця з доказами того, що борг відсутній.

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені частини другої статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти».

Згідно з положеннями частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Матеріали справи свідчать, що Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2025 року Форма «Ф» № 20397, відповідно до якої, ОСОБА_1 виставлено до сплати борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 227 893,20 грн.

Водночас, Головним управлінням ДПС у м. Києві пред`явлено до примусового виконання вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки).

23 травня 2025 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ольгою Гурською було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вимоги Головним управлінням ДПС у м. Києві області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 227 893,20 грн.

Згідно з частиною четвертою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Приписами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як було вищезазначено, апелянт вказує про те, що грошове зобов`язання є неузгодженим, разом з тим позивач не звернувся до контролюючого органу для отримання акту звірки з розрахунком з бюджетом, або довідки про відсутність боргу, а також, позивач не звернувся безпосередньо до виконавця з доказами того, що борг відсутній.

Колегія суддів вважає необґрунтованими вищевказані доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законі України «Про виконавче провадження» відсутній механізм зупинення виконання вказаної вимоги до ухвалення судового рішення по суті.

На переконання колегії суддів, обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 червня 2021 року у справі № 440/4294/20, від 25 листопада 2022 року у справі № 240/24146/21, від 06 грудня 2022 року у справі № 240/37865/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 440/4901/21.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги встановлені обставини та враховуючи відсутність у Законі України «Про виконавче провадження» механізму зупинення виконання вказаної вимоги до ухвалення судового рішення по суті, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заяви про забезпечення позову та, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 150, частини 1 статті 151 КАС України, задоволення її шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваної вимоги.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 16 липня 2024 року у справі № 240/40188/21 та від 14 грудня 2023 року у справі №240/26583/23.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями ст.ст. 250, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.

Повне судове рішення складено 11.02.2026 р.