Справа № 160/29438/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Справа № 160/29438/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняДеркач О.В.
за участю представника позивача:
від позивача: від відповідача: Кишковар О.А., Пащенко В.І. Сліпець С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.07.2025р., -

УСТАНОВИВ:

10.10.2025р. через систему «Електронний суд» Приватне підприємство «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 03.07.2025 року № про застосування пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1 880 347,49 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням до позивача було застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у згаданому вище розмірі внаслідок порушення ч.2 ст.13 Закону №2473-УІІІ. Позивач вважає, що вказане оспорюване рішення є протиправним та просить його скасувати посилаючись на те, що посадовими особами під час проведення виїзної перевірки були допущені процедурні порушення, а саме: порушено порядок вручення акту перевірки позивачеві, такий акт перевірки не був вручений позивачеві взагалі внаслідок чого він був позбавлений можливості подати заперечення на акт перевірки; не складання акту про відмову керівника у отриманні акту перевірки чи/або про неможливість вручення його через відсутність підприємства за податковою адресою; щодо не прийняття документів, поданих до заперечень, що є порушенням контролюючим органом вимог п.86.7 ст.86 ПК України. Щодо виявлених порушень згаданого вище законодавства, то позивач вважає такий висновок посадових осіб контролюючого органу невірним, оскільки ч.7 ст.13 Закону №2473-УІІІ передбачено, що у разі прийняття до розгляду міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви про стягнення з нерезидента заборгованості з дня прийняття такої заяви до розгляду пеня за порушення строку в цей період не нараховується. У ході перевірки позивачем посадовим особам контролюючого органу надавались докази та письмові пояснення про те, що підприємством здійснювалась претензійно-позовна робота, а саме: 12.07.2024р., тобто, до 13.07.2024р. (граничний термін розрахунків за частиною боргу, яка виникла раніше всього) від юридичної фірми отримано Афідевіт на підтвердження онлайн подання до Угорської Нотаріальної Палати Цивільного Права запиту щодо отримання ордера про стягнення заборгованості з відповідача (нерезидента), що свідчить про прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості, як того вимагає Закон №2473-УІІІ, а також надані копії підтверджуючих документів (частково з перекладом) за вих. №1884 від 25.10.2024р. на запит ГУ ДПС, відповідно, позивач наполягає на тому, що підприємство фактично здійснило всі можливі юридичні дії щодо стягнення заборгованості, які відповідають вимогам ч.7 ст.13 Закону №2473-УІІІ, а тому вважає, що законодавчих підстав для нарахування пені у відповідача не було. Також позивач зазначив, що твердження відповідача про не надання документів щодо проведення претензійно-позовної роботи не відповідає реальним обставинам, а посилання в акті перевірки на ч.8 ст.94 КАС України (не надання офіційного перекладу на українську мову всіх документів, пов`язаних з проведеною претензійно-позовною роботою) є передчасним, оскільки вказана норма застосовується не під час виїзної перевірки, а у ході судового оскарження адміністративних рішень в суді, при цьому, і ч.7 ст.13 Закону №2473-УІІІ такої вимоги, щодо обов`язкового перекладу документів, що підтверджують звернення кредитора до суду або іншого уповноваженого органу відповідної країни, не містить. У відповіді на відзив позивач додатково зазначив, що у ході проведення перевірки позивачем контролюючому органу було надано документи, що підтверджують здійснення претензійної роботи з перекладом на українську мову, який був завірений керівництвом позивача, але не нотаріально, (аналогічний пакет документів уже з офіційним перекладом документів був наданий до заперечень на акт перевірки та зі скаргою до ДПС) тому вважає, що не надання засвідчених нотаріально документів не може свідчити про порушення позивачем ч.2 ст.13 Закону №2473-УІІІ.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов просив у задоволенні позову позивачеві відмовити посилаючись на те, що перевіркою встановлено порушення позивачем ч.2 ст.13 Закону №2473-УІІІ при виконанні вимог зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2024 №08/01/2024/GC, який укладено з нерезидентом Chezzi Chiodi Kft., (Угорщина) в частині несвоєчасного/не завершення експортних операцій, за що згідно з ч.5 ст.13 Закону №2473-УІІІ нараховується пеня за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД. В ході перевірки позивачем не надано документів щодо підтвердження або здійснення претензійної роботи у відповідності до вимог ч.7 ст.13 Закону №2374-УІІІ для зупинки нарахування пені при порушенні строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями. До перевірки позивачем надано рішення Столічного суду 15-го районного суду м.Будапешт, 10.12.2024 по справі №7318/2024/12 щодо Chezzi Chiodi Kft., (Угорщина), відкриття відбулося за заявою кредитора ПП «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» в особі Адвокатської фірми ZSILINSZKY (в.о. адвоката Dr.Tibor Zsilinszky), вказане рішення суду не має належного перекладу українською мовою, не легалізовано належним чином згідно до вимог ч.8 ст.94 КАС України. У запереченнях у відповіді на відзив від 10.12.2025р. відповідач щодо відсутності засвідченого перекладу рішення суду нотаріусом послався на те, що Україна та Угорщина є учасницями Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згідно ч.1 ст.462 ЦПК України рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародних договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, згідно ст.20 (Порядок визнання та виконання рішення) при визнанні та виконанні рішень застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої здійснюється визнання, виконання рішень, відповідно до ст.10 Конституції України державною мовою є українська мова. Під час перевірки платником податків надано «переклад» документів із поміткою в верхньому лівому куті «Machine Translated by Google». Відповідний переклад не містить засвідчення такого перекладу нотаріусом, згаданий переклад не є допустимим посвідченням перекладу іноземного документу, а відповідно, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності. Щодо порушення строку на адміністративне оскарження, відповідач зазначив, що акт виїзної перевірки від 27.05.2025р. було відправлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку 27.05.2025р., зазначене поштове відправлення було повернуто поштою до ГУ ДПС 17.06.2025р. із зазначенням причини повернення адресат відсутній за вказаною адресою, тому акт вважається врученим позивачеві у день, зазначений поштою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення згідно п.42.5 ст.42 ПК України, тому строк подання заперечень на акт перевірки припадав на 01.07.2025р. у відповідності до п.86.7 ст.86 ПК України, а відтак, заперечення на акт перевірки від 12.08.2025р. (вх.ГУ ДПС від 14.08.2025р.) було подано до контролюючого органу з пропуском строку, встановленого п.86.7 п.86 ПКУ.

Ухвалою суду від 12.11.2025р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 12.12.2025р. про що свідчить зміст ухвали суду наявної у справі.

У підготовчому засіданні 12.12.2025р. було проведене підготовче засідання за результатами якого було закрито підготовче провадження у даній справі та дану справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 12.01.2026р. на підставі ст.ст.180-183 КАС України, що підтверджується ухвалою суду від 12.12.2025р.

У судовому засіданні 12.01.2026р. представники позивача підтримали даний позов, а представник відповідача, в свою чергу, проти позову заперечував з підстав, які наведені у позові та у відзиві на позов.

У ході судового розгляду справи судом були встановлені наступні обставини у даній справі.

Приватне підприємство «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Добричі, вул. Центральна, буд. 23-а, основним видом діяльності підприємства є за КВЕД є 25.93 виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин, перебуває на обліку як платник податків до бюджету в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, що підтверджується відомостями із Витягу з ЄДРПОУ від 06.10.2025р. та змістом акту перевірки від 27.05.2025р. в частині, що учасниками справи не оспорюється.

У період з 14.05.2025р. по 20.05.2025р. відповідно до п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 ст.75,пп.78.1.1 п.78.1, п.82.2 ст.82 ПК України на підставі наказу від 07.05.2025р. №3029-П контролюючим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства України за період з 21.03.2025 по 13.05.2025, за результатами якої складено акт №2412/04-36-07-09/36354323 від 27.05.2025р., копія якого знаходиться у матеріалах справи.

Згідно висновків згаданого акту посадовими особами контролюючого органу під час виїзної перевірки було встановлено порушення позивачем ч.2 ст.13 Закону №2473 при виконанні вимог при виконанні вимог зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2024 №08/01/2024/GC, який укладено з нерезидентом Chezzi Chiodi Kft., (Угорщина) в частині несвоєчасного/не завершення експортних операцій, за що згідно з ч.5 ст.13 Закону №2473-УІІІ нараховується пеня за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД.

На підставі висновків згаданого акту перевірки, контролюючим органом 03.07.2025р. було прийнято наступне податкове повідомлення-рішення, а саме:

- № форми «С» за яким на підставі ч.5 ст.13 Закону №2473-УІІІ за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію та/або пеню у розмірі 1 880 347,49 грн., що підтверджується копією відповідного рішення та розрахунком до нього, наявних у справі.

Зазначене вище податкове повідомлення-рішення було оскаржене позивачем до органу ДПС України шляхом подання відповідної скарги за результатами розгляду якої згідно рішення про результати розгляду скарги від 19.09.2025р. за №27325/6/99-00-06-01-03-06 згадане ППР було залишене без змін, а скарга позивача без задоволення, про що свідчить зміст наведеного рішення ДПС України, копія якого наявна у справі.

Не погоджуючись із наведеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до адміністративними суду та це рішення є предметом спору у даній справі.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, виходячи з наступного.

Щодо порушення відповідачем процедури вручення акту перевірки, не прийняття заперечень на акт перевірки з доданими до нього документами (позивач додав до них офіційний переклад документів, що підтверджують проведення претензійно-позовної роботи в країні реєстрації нерезидента), встановленої статтею 86 ПК України, суд зазначає про наступне.

За правовими висновками Верховного Суду, викладеними у його постановах від 21.02.2020 року у справі №826/17123/18, від 22.09.2020 року у справі №520/8836/18, від 28.04.2025 року у справі №320/34847/23, надаючи правову оцінку процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надати правову оцінку у першу чергу.

За приписами п.86.3 ст.86 ПК України передбачено, що акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.

Відповідно до п.86.7 ст.86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Відповідно до вимог п.42.2 ст.42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.5 ст.42 ПК України встановлено, що у разі, якщо платник податку не подав заяву про бажання отримати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку із відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Аналізуючи наведені приписи податкового законодавства, можна зробити висновок, що акт перевірки направляється на адресу (місцезнаходження, податкову адресу) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення та у разі неможливості його вручення з інших причин (адресат відсутній за вказаною адресою) документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

При цьому, акт перевірки на адресу платника податку направляється поштою у разі неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням.

Так, із наданих судом копій документів судом було встановлено, що акт позапланової виїзної перевірки №2412/04-36-07-09/36354323 посадовою особою відповідача (головним державним інспектором Світланою Мельниченко) був складений 27.05.2025р.

Також цього ж дня, згаданою посадовою особою, був складений Акт «Про неможливість вручення акту перевірки від 27.05.2025р. №2412/04-36-07-09/36354323 посадовим особам ПП «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» №1461/04-36-07-09/36354323 від 27.05.2025р.

Вказаний Акт №1461/04-36-07-09/36354323 від 27.05.2025р. містить відомості про те що він був складений у зв`язку з неможливістю вручення акту перевірки №2412/04-36-07-09/36354323 посадовим особам позивача за податковою адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, селище Добричі, вул. Центральна, буд. 23-а.

Цей Акт містить і інформацію про наявність відомого податковому інспектору Світлані Мельниченко про номер телефону ПП «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» - +38(068)-400-31-05).

Разом з тим, доказів того, що державним інспектором Світланою Мельниченко було здійснено телефонні дзвінки на згаданий вище телефонний номер позивача саме 27.05.2025р. представником відповідача суду не надано.

Також суд звертає увагу відповідача і на те, що є сумнівними відомості, які були відображені вказаним державним інспектором у Акті №1461/04-36-07-09/36354323 від 27.05.2025р. про неможливість вручення акту перевірки посадовим особам позивача через відсутність їх за податковою адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, селище Добричі , вул. Центральна, буд. 23-а, з огляду на те, що згідно матеріалів справи вказаним інспектором проводилася саме виїзна перевірки, тобто, за податковою адресою позивача.

Відтак, зазначені відомості Акту про неможливість вручення посадовим особам акту перевірки є такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються матеріалами справи за якими вбачається, що видом цією перевірки була саме ВИЇЗНА перевірки, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України).

Також, у ході судового розгляду даної справи, судом з`ясовувалося питання щодо обставин складання вказаної посадовою особою Акту про неможливість вручення акту перевірки №2412/04-36-07-09/36354323, зокрема, з`ясовувалося питання оформлення відповідного відрядження для складання такого акту, оскільки ГУ ДПС в Дніпропетровській області знаходить у місті Дніпрі, а місцезнаходженням платника податку позивача є адреса: Дніпропетровська область, Синельниківський район, селище Добричі, вул. Центральна, буд. 23-а, що потребувало відповідного значного часу для пересування у межах одного дня 27.05.2025р.

Разом з тим, на вимогу суду, таких доказів, які б свідчили про те, що інспектор С.Мельниченко була відряджена для вручення позивачеві акту перевірки 27.05.2025р. суду не було надано.

А відтак, враховуючи наведені встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що посадовою особою відповідача Світланою Мельниченко, як наслідок, і контролюючим органом, було порушено процедуру вручення акту виїзної перевірки та Акт про неможливість вручення акту виїзної перевірки посадовим особам позивача через відсутність їх за податковою адресою було складено без виїзду на податкову адресу позивача, відповідно, згаданий акт складений з порушенням вимог абз. 3 п.86.3 ст.86 ПК України, що є процедурним порушенням.

Водночас, надаючи оцінку рекомендованому повідомленню про вручення позивачеві поштового відправлення за №49107 0013 468 8, за яким на адресу позивача направлявся акт виїзної перевірки №2412/04-36-07-09/36354323 від 27.05.2025р., та довідки відділення поштового зв`язку про повернення відправлення з причин: «адресат відсутній за вказаною адресою» від 07.06.2025р. суд виходить із того, що вказаний документ спростовується іншими матеріалами справи, оскільки як встановлено судом (відповідачем не спростовано) посадовою особою відповідача саме за місцезнаходженням позивача (Дніпропетровська область, Синельниківський район, селище Добричі, вул. Центральна, буд. 23-а) проводилась спірна виїзна перевірка.

Матеріали справи також свідчать про те, що раніше, за вказаною вище податковою адресою саме засобами поштового зв`язку позивачем від відповідача отримувались всі інші документи, зокрема, відповідні запити про надання документів та інші, зокрема, що підтверджують копії поштових повідомлень 632 від 22.11.2023р. (отримано позивачем 15.01.2024р.), №0 від 26.09.2024р. (отримано позивачем 16.10.2024р.).

Зі змісту акту виїзної перевірки від 27.05.2025р. видно, що директору позивача Кишковару О.А. був вручений наказ на перевірку 14.05.2025р., а акт про неможливість вручення акту виїзної перевірки від 27.05.2025р. містить інформацію про номер телефону позивача, який зазначений вище.

Доказів вжиття заходів повідомлення позивача про необхідність отримання акту виїзної перевірки 27.05.2025р. за наведеним у згаданому акті номером телефону позивача, відповідачем також суду не надано.

Відтак, суд вважає, що неможливість вручення акту ВИЇЗНОЇ перевірки посадовій особі позивача за податковою адресою (місцезнаходженням) позивача, (що передує процедурі направлення відповідного акту засобами поштового зв`язку) в порушення вищенаведеної процедури, передбаченої абз.3 п.86.3 ст.86 ПК України, з урахуванням вище встановлених судом обставин, відповідачем належними та допустимими доказами не доведена.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначене процедурне порушення судом вважається істотним, оскільки не дотримання податковим інспектором процедури вручення акту перевірки, процедури складання акту про неможливість вручення акту перевірки через відсутність посадових осіб позивача за податковою адресою, без виїзду посадової особи відповідача за місцезнаходженням позивача (Дніпропетровська область, Синельниківський район, селище Добричі, вул. Центральна, буд. 23-а) саме 27.05.2025р. (таких доказів суду не надано), призвело до позбавлення права позивача на своєчасне отримання акту виїзної перевірки, на подання відповідних заперечень на акт перевірки, додаткових доказів до таких заперечень (офіційних перекладів документів) у визначений законом строк та розгляд їх у встановленому законодавством порядку за участі позивача, що могло бути наслідком не прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Про можливість надання податковому (контролюючому) органу додаткових документів після закінчення перевірки вказують положення пунктів 44.6,44.7 статті 44 ПК України.

Так, пункт 44.6 статті 44 ПК України також передбачає, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Верховний Суд вже неодноразово аналізував зазначені норми податкового законодавства (зокрема, але не виключно, у постановах від 28 березня 2023 року у справі № 810/3270/16, від 27 червня 2019 року у справі № 806/343/17) та дійшов висновку, що закріпленому у пункті 86.7 статті 86 ПК України праву платника податків подати до контролюючого органу заперечення на акт перевірки кореспондує визначений цією ж нормою обов`язок контролюючого органу розглянути такі заперечення, надавши платнику податків відповідь, та врахувати результати розгляду заперечень при прийнятті рішення про визначення грошових зобов`язань.

Разом з тим, позивач, через не вручення йому посадовою особою відповідача у встановленому законом порядку акту виїзної перевірки, що визнано судом істотним процедурним порушенням (фактичне не вжиття відповідачем заходів щодо вручення посадовій особі позивача акту виїзної перевірки, що передувало направленню такого акту перевірки засобами поштового зв`язку) був позбавлений можливості скористатися своїм правом на подання заперечень на акт перевірки у встановлені строки.

А відтак, враховуючи наведені фактичні встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що посадовими особами відповідача умисно не було вжито належних та достатніх заходів для забезпечення права позивача саме на отримання акту виїзної перевірки посадовою особою позивача (акт про неможливість вручення складений без виїзду за податковою адресою позивача), що в свою чергу, призвело до позбавлення позивача права на подання заперечень на акт перевірки з долученням документів (у тому числі і офіційних перекладів) у строк, встановлений законом, що є істотними суттєвими процедурними порушеннями вимог п.86.3 ст.86 ПК України та свідчать про прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення з порушенням закону, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Роблячи наведені вище висновки, судом також враховується і рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України», у пунктах 70,71 якого зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Що стосується суті виявленого контролюючим органом під час проведення документальної виїзної перевірки порушення позивачем строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 08.01.2024р. №08/01/2024GC, укладеного з нерезидентом Chezzi Chiodi Kft., (Угорщина) - в частині не завершення експортних операцій за що нараховано пеню згідно вимог ч.5 ст.13 Закону №2473, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.13 Закону №2473 передбачено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

За приписами ч.2 ст.13 закону №2473 визначено, що у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав з дня оформлення у письмовій формі (в паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Підпунктом 21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Національного банку України від 02.01.2019р. №5 передбачено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

В той же час, за п.14-2 Постанови НБУ від 24.02.2022 №18 встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Згідно з п.п.1 п.7 розділу ІІ Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженого постановою Національного банку України від 02.01.2019р. №7 (далі Інструкція НБУ №7) передбачено, що банк розпочинає відлік установлених НБУ граничних строків розрахунків з дати оформлення митної декларації типу ЕК-10 «Експорт» ЕК-11 «Реекспорт» на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), - за операціями з експорту товарів.

За пп.2 п.9 розділу Ш Інструкції НУ №7 встановлено, що банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків: у разі експорту товару після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або в порядку, визначеному п.162 розділу ІУ Інструкції НБУ №7.

Частиною 5 ст.13 Закону №2473 визначено, що порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із ст.13 Закону №2473, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотків суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій в національну валюту за курсом Національного банку України, встановленого на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

У разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до ст.13 Закону №2473, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується ч.7 ст.13 Закону №2473.

Із аналізу наведених вище приписів слідує, що контроль за граничними строками розрахунків в іноземній валюті за зовнішньоекономічними договорами (контрактами) покладено на Національний банк України, який розпочинає відлік та завершення таких строків за наведеною вище процедурою.

При цьому, за порушення зазначених граничних строків резиденти несуть відповідальність у вигляді стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом НБУ на день виникнення заборгованості.

В той же час, у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом) або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до ст.13 Закону №2473, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

Так, як встановлено судом із матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, на адресу контролюючого органу надійшла інформація НБУ від 25.07.2023р. №25-0008/156/ДСК щодо виявлених фактів порушень ПП «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» норм валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічних контрактів від 21.03.2023р. №21/03/2023МТ, від 08.01.2024р. №08/01/2024/GC.

Зазначені відомості були підставами для призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача у період з 15.05.2025 по 20.05.2025 року за результатами якої був складений акт перевірки від 27.05.2025р. за №2412/04-36-07-09/36354323.

Як свідчить зміст наведеного акту виїзної перевірки, посадовими особами контролюючого органу було встановлено, що 08.01.2024р. між позивачем ПП «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» (як Продавцем) та компанією Chezzi Chiodi Kft., (Угорщина) (як Покупцем) був укладений Контракт №08/01/2024/GC, за умовами якого Продавець зобов`язувався передати у власність, а Покупець, прийняти та оплатити металопродукцію (продукцію), на умовах цього Контракту, асортимент, кількість, ціна, вартість Товару, інші умови, узгоджуються сторонами у Специфікаціях, які після підписання сторонами є його невід`ємною частиною, загальна кількість товару, що поставляється за контрактом, орієнтовно становить 500 000 тон, загальна сума контракту приблизно становить 1000 000,00 Євро.

За п.9 згаданого Контракту, встановлено, що усі суперечки, що виникають під час виконання, зміни умов та припинення умов цього Контракту, вирішуються на основі досягнення взаємної згоди сторін шляхом проведення переговорів. У разі неможливості вирішення спорів таким шляхом вони передаються на вирішення до Міжнародного Комерційного Арбітражного суду міста Будапешт, відповідно до встановлених правил та процедур вищезазначеного арбітражного суду. Рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для обох сторін. Арбітражний суд вкладається з одного судді. Мова арбітражного розгляду англійська.

Перевіркою дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2024р. №08/01/2024/GC було встановлено, що станом на 08.01.2024р. згідно даних бухгалтерського обліку по рахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» за згаданим контрактом заборгованість була відсутня, що не заперечується учасниками справи.

Надалі, на виконання договірних зобов`язань по контракту від 08.01.2024р. №08/01/2024/GC ПП «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» (позивачем у справі), у період з16.01.2024р. по 24.01.2024р. згідно наявних Митних декларацій ( далі МД), здійснило поставку товару (дроту з вуглецевої сталі), на загальну суму 52 342,08 євро (екв. 1 862 081,57 грн.), а саме:

- на суму 17 271,65 євро (екв. 716 364,14 грн.), згідно МД від 16.01.2024 №24UA20U1, граничний строк повернення валютної виручки 13.07.2024;

- на суму 17 550,00 євро (екв. 719 806,23 грн.), згідно МД від 19.01.2024 №24UA61U9, граничний строк повернення валютної виручки 16.07.2024;

- на суму 17 271,65 євро (екв. 425 911,20 грн.), згідно МД від 24.01.2024 №24UA21U8, граничний строк повернення валютної виручки 21.07.2024.

Нерезидентом компанією Chezzi Chiodi Kft., (Угорщина) на користь ПП «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» було сплачено грошові кошти у сумі 17 271,65 євро (екв. 713 006,82 грн.), що було підтверджено платіжними дорученнями та банківськими виписками з валютного рахунку відкритого в АТ «ПУМБ», а саме:

- 31.01.2025р. на суму 10 000,00 євро (екв. 414 763,00 грн.);

- 17.03.2025р. на суму 7271,65 євро (екв. 298 243,82 грн.).

Станом на 13.05.2025р. згідно даних банківського обліку по рахунку 365 «Розрахунки з іноземними покупцями» за контрактом від 08.01.2024р. №08/01/2024/GC рахується прострочена дебіторська заборгованість у сумі 35 070,43 євро.

Також до перевірки ПП «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» на підтвердження здійснення претензійно-позовної роботи щодо стягнення вищевказаної заборгованості з компанії Chezzi Chiodi Kft., (Угорщина) на виконання вимог ч.7 ст.13 Закону №2473 було надано рішення Столічного районного суду, м. Будапешт, 10.12.2024 по справі №7318/2024/12 щодо Chezzi Chiodi Kft., (Угорщина), відкриття відбулося за заявою кредитора ПП «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ», в особі Адвокатської фірми ZSILINSZKY (в.о. адвоката Dr.Tibor Zsilinszky).

Разом з тим, за змістом акту виїзної перевірки від 27.05.2025р. судом встановлено, що посадовою особою контролюючого органу, надані позивачем до перевірки документи, а саме: рішення Столічного районного суду, м. Будапешт, 10.12.2024 по справі №7318/2024/12 щодо Chezzi Chiodi Kft., (Угорщина), не має належного перекладу українською мовою, не легалізовано належним чином всупереч вимог ч.8 ст.94 КАС України, а відповідно, зроблено висновок про не надання документів щодо підтвердження проведення або здійснення претензійної роботи у відповідності до вимог ч.7 ст.13 Закону №2473 для зупинки нарахування пені при порушенні строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, у зв`язку із чим виїзною перевіркою встановлено порушення позивачем ч.2 ст.13 Закону №2473 при виконанні вимог наведеного вище контракту від 08.01.2024р. №08/01/2024/GC в частині несвоєчасного/не завершення експортних операцій, за що згідно ч.5 ст.13 Закону №2473 нараховується пеня за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД, що підтверджено копією наведеного акту, наявного у справі.

Тобто, зі змісту акту виїзної перевірки позивача слідує, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог ч.2 ст.13 Закону №2473 ґрунтується на не наданні позивачем до перевірки офіційного перекладу (нотаріально засвідченого) вищенаведеного судового рішення Угорщини на українську мову.

Досліджуючи питання наявності у позивача обов`язку надавання копії документів до перевірки з офіційним перекладом з угорської мови на українську (засвідчених нотаріально) суд зазначає про наступне.

Відповідно до статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03.07.2012 № 5029-VI визначено, що українська мова як державна мова обов`язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя.

Статтею 79 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.2003 № 3425-XII визначено, що нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови.

Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Водночас, положеннями Податкового кодексу України та іншими нормативно-правовими актами обов`язковість нотаріального засвідчення перекладу документів, які надаються до перевірки контролюючому органу не передбачено, як і не врегульовано порядок перекладу документів.

При цьому, є безпідставними посилання контролюючого органу у акті виїзної перевірки на ч.8 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку, з огляду на те, що вказані приписи процесуального законодавства стосуються здійснення адміністративного судочинства в адміністративних судах України і не можуть бути застосовані податковими інспекторами під час проведення ними виїзних перевірок, таким спеціальним законом для контролюючого органу є лише приписи Податкового кодексу України та прийняті на його виконання нормативно-правові акти, яким не є КАС України.

А відтак, суд приходить до висновку про відсутність у позивача законодавчо встановленого обов`язку щодо надання до перевірки офіційного перекладу документів (нотаріально засвідченого), у межах спірних правовідносин.

В той же час, у разі необхідності отримання від позивача додаткових документів, у тому числі і офіційного перекладу вказаного судового рішення Угорщини, податковий інспектор контролюючого органу мав обов`язок звернутися до платника податків (позивача у справі) з запитом про надання такого перекладу з урахуванням вимог п.73.3 ст.73 ПК України.

Разом з тим, складання посадовою особою контролюючого органу відповідного запиту про надання офіційного перекладу поданих до перевірки копій документів на адресу позивача та вручення його позивачеві у відповідності до вимог п.73.3 ст.73 ПК України відповідачем суду не надано.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що висновки посадової особи контролюючого органу про не надання до перевірки офіційного перекладу (нотаріально засвідченого) рішення Столічного районного суду, м. Будапешт, 10.12.2024 по справі №7318/2024/12 щодо Chezzi Chiodi Kft., (Угорщина), є передчасним, і відсутність такого перекладу, не спростовує обставин того, що позивачем було вжито заходів до проведення претензійно-позовної роботи у зв`язку із несвоєчасною сплатою заборгованості вказаним нерезидентом з метою зупинки нарахування пені, що передбачено ч.7 ст.13 Закону №2473.

До того ж, судом враховується, що позивачем до перевірки разом з письмовими поясненнями за Вих. №1884 від 25.10.2024р. надавався переклад документів (копія офіційного листа Chezzi Chiodi Kft. про звернення до юридичних органів з метою стягнення заборгованості; копія Афідевіту та підтвердження про онлайн подання до Угорської Нотаріальної Палати Цивільного Права запиту щодо отримання ордеру про стягнення заборгованості; копія сповіщення про подання запиту на ліквідацію; гарантійний лист до Chezzi Chiodi Kft. англійською мовою та переклад) на українську мову завірену підписом директора позивача, які давали можливість контролюючому органу переконатися у вжитті позивачем заходів, передбачених ч.7 ст.13 Закону №2473.

Зазначені вище копії документів у ході проведення виїзної перевірки позивача посадовою особою контролюючого органу без поважних причин не були враховані взагалі, а також і доказів їх не отримання відповідачем суду не надано.

А відтак, суд приходить до висновку, що всі наведені вище, подані позивачем до перевірки документи, у тому числі, і з перекладом на українську мову за підписом посадової особи позивача, є належними доказами проведення претензійно-позовної роботи позивачем у порядку та у спосіб, встановлений ч.7 ст.13 Закону №2473, тому останні мали бути враховані відповідачем у ході проведення виїзної перевірки позивача.

Окрім того, судом у даному випадку враховується і те, що згідно до п.9.1 «Арбітраж» Контракту від 08.01.2024р. №08/01/2024/GC позивач звернувся до Угорської юридичної фірми BALAZS & BACS за захистом своїх прав в Угорській Нотаріальній Палаті Цивільного Права 07.07.2024р.

12.07.2024р. від юридичної фірми отримано Афідевіт та підтвердження онлайн подання до Угорській Нотаріальній Палаті Цивільного Права запиту щодо отримання ордера про стягнення заборгованості.

Отже, у даному випадку юридичний документ, що свідчить про прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента, як того вимагає Закон №2473 це афідевіт (письмова урочиста заява про наявність або відсутність певних фактів (подій), які мають юридичне значення), який було подано через уповноважену особу 12.07.2024р., тобто, до 13.07.2024р. (граничний термін розрахунків за частиною боргу, що виникла раніше всього).

Також, судом враховується і те, що позивачем при поданні заперечень на акт перевірки, а також при поданні Скарги на оспорюване податкове повідомлення-рішення, відповідні офіційні переклади все ж таки були додані, проте, контролюючим органом були залишені без уваги та без розгляду безпідставно.

Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що законодавчі підстави для нарахування пені за невиконання умов зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2024р. №08/01/2024/GC за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням у контролюючого органу були відсутні.

Тому, оспорюване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, у ході судового розгляду даної справи правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу вищенаведеного чинного законодавства, жодними належними, достатніми та допустимими доказами представником відповідача не доведена.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом аргументи учасників справи (як представника позивача, так і представника відповідача) з приводу їх незгоди із розрахунком пені, оскільки ці обставини не були підставами заявленого позову (таких підстав та вимог позовна заява позивача не містить), а відтак, правомірність проведення розрахунку суми пені у межах даного спору, судом не досліджується, оскільки жодних уточнень до позову (доповнень чи зміни підстав позову) у порядку ст.47 КАС України позивачем не подавалось.

Інші доводи відповідача уважно вивчені судом, проте, не беруться судом до уваги, оскільки не є юридично значимими та висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку, що викладені в акті виїзної перевірки обставини, що слугували підставами для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, є неправомірними та не обґрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оспорюване податкове повідомлення-рішення є таким, що прийняте не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі вищевказаних висновків, підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 28205 грн. 21 коп. понесені позивачем згідно платіжної інструкції №1150 від 05.10.2025р.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.07.2025р. задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 03.07.2025р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська,17-а; ) на користь Приватного підприємства «ФОЛІАНТ-МЕТИЗ» (52541, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Добричі, вул. Центральна, буд.23-а, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 28205 грн. 21 коп. (двадцять вісім тисяч двісті п`ять гривень 21 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 22.01.2026р.

Суддя С.О. Конєва