Справа № 460/18052/25
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2026-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

за результатами вирішення заяви про відвід

13 лютого 2026 року м. Рівне№460/18052/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Дудар О.М. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду в складі головуючої судді Дудар О.М. перебуває на розгляді адміністративна справа № 460/18052/25 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

11.02.2026 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до суду від позивача надійшла заява про відвід головуючої судді Дудар О.М. від розгляду адміністративної справи № 460/18052/25.

Ухвалою суду від 12.02.2026 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дудар О.М. визнано необґрунтованою та передано справу № 460/18052/25 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і підлягає визначенню у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

12.02.2026, за результатами автоматизованого розподілу заяви про відвід судді між суддями, адміністративну справу № 460/18052/25 передано судді Поліщук О.В. для вирішення питання про відвід судді.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Частинами одинадцятою-дванадцятою статті 40 КАС України передбачено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, заява позивача про відвід судді Дудар О.М. розглянута суддею Поліщук О.В. в порядку письмового провадження.

Обґрунтовуючи подану заяву, Бокеєва О.В. вказує, що суд вчергове проявив упередженість та небезсторонність. Зокрема, не зважаючи на те, що причини неприбуття позивача в судове засідання 29.01.2026 були відомі судді і секретарю судового засідання, суддя Дудар О.М. в ухвалі від 29.01.2026 вказала недостовірні відомості про те, що "їй не відомо, причини неприбуття" позивача або її представника. На думку позивача, це є черговим свідченням упередженості судді, вказує на внесення суддею до ухвали завідомо недостовірних відомостей з метою створення бажаних процесуальних наслідків - безпідставної неявки сторони позивача до суду або неповідомлення про поважні підстави неявки до суду. Також, позивач вказує на те, що суддя, проявляючи систематичну упередженість до неї та її представника, а головним чином прихильність та небезсторонність до відповідача, використовуючи посаду судді й обумовлені нею правосудні повноваження на шкоду позивачу, бажаючи надати сприяння відповідачу для прийняття рішення на його користь, всупереч своїй ухвалі про відкриття провадження, прийняла до розгляду відзив, поданий із пропуском строку його подання, за відсутності для цього приводів та підстав, реальних аргументів відповідача та доказів на їх підтвердження.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених в основу заяви про відвід судді, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підстави для відводу судді визначені статтею 36 КАС України.

Зокрема, положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка вказує на недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи (частина друга статті 36 КАС України).

В силу наведених норм, зокрема пункту 4 частини першої статті 36 КАС України, відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у інших пунктах цієї статті. При цьому, в будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Отже, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

об`єктивним критерієм, який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

суб`єктивним критерієм, який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

У рішенні у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 ЄСПЛ нагадує, що безсторонність, у значенні, наведеному в пункті 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі, тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви із цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У зв`язку із цим навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10.12.2009) зазначено, що наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Тобто, згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Згідно з пунктами 10, 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи "Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів" - незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. Незалежність судів є прерогативою чи привілеєм, що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. При винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому, суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторона стверджує про те, що суддя необ`єктивний, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Разом з тим не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Аналізуючи зміст заяви ОСОБА_1 про відвід судді суд зазначає, що доводи заявника щодо упередженості та необ`єктивності судді фактично зводяться до незгоди з ухвалами суду від 20.01.2026 та від 29.01.2026.

Так, ухвалою суду від 20.01.2026 задоволено клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, встановлений ухвалою суду від 27.10.2025, та продовжено такий строк, а також прийнято відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та долучено його до матеріалів справи.

На думку позивача, суд безпідставно продовжив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та прийняв його до розгляду.

Водночас, суд зауважує, що зміст ухвали від 20.01.2026 свідчить про те, що така містить обґрунтування та мотиви прийняття судом відповідного процесуального рішення (щодо продовження строку та прийняття відзиву).

У свою чергу, незгода позивача з такими мотивами суду не може свідчити про наявність упередження чи необ`єктивності у судді Дудар О.М. при розгляді адміністративної справи № 460/18052/25.

Більше того, частиною четвертою статті 36 КАС України чітко визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Також, ухвалою суду від 29.01.2026 закрито підготовче провадження у справі № 460/18052/25 та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні о 14:30 год. 17.02.2026. При цьому, як слідує із змісту описової частини ухвали, 29.01.2026 сторони у підготовче засідання не прибули, про дату, час та місце проведення засідання повідомлені належним чином. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, у письмовому провадженні.

Як вказує позивач, в ухвалі від 29.01.2026 суддя свідомо зазначила недостовірні відомості про її безпідставну неявку в судове засідання, оскільки у період з 18.01.2026 по 29.01.2026 вона перебувала на стаціонарному лікуванні, а представник позивача брав участь в іншому судовому засіданні.

Також, в заяві про відвід судді позивач зазначає, що про наведені вище обставини представник позивача письмово та усно повідомив суд до початку підготовчого засідання 29.01.2026.

З даного приводу суд зауважує, що текст ухвали суду від 29.01.2026 не містить жодного висновку (застереження) про безпідставну неявку позивача (його представника) в підготовче засідання.

В той же час, матеріали судової справи не містять жодних доказів як на підтвердження обставин щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 18.01.2026 по 29.01.2026, так і на підтвердження обставин щодо повідомлення представником позивача суду про причини неявки. Не додано таких доказів позивачем і до заяви про відвід судді.

Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви про відвід судді у даній справі, суд бере до уваги, що наведені позивачем доводи є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях щодо наявності обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості чи об`єктивності судді, і не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Таким чином, мотиви заяви ОСОБА_1 про відвід судді від 11.02.2026 не дають суду жодних об`єктивних підстав для висновку про небезсторонність, необ`єктивність або упередженість суду при розгляді адміністративної справи № 460/18052/25.

Водночас, наведена позиція заявника вочевидь дає підстави припускати існування ситуації, при якій суддя у цій справі з точки зору позивача буде вважатися його опонентом, а не "арбітром" у вирішенні спору, а тому будь-які процесуальні дії судді, як і прийняті ним рішення у цій справі, незалежно від їх результатів, сторона позивача сприйматиме в контексті виникнення нових передумов для ініціювання відводів такому складу суду чи іншим чином висловлення заперечень щодо дій судді, що в свою чергу не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, позаяк головним тут є публічний інтерес.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Крім того, у статті 16 названого Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина перша статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно з принципом, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Таким чином, ЄСПЛ визнає, що підставою відводу судді може бути не тільки реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, а й суб`єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.

Оскільки об`єктивних проявів упередженості головуючої у справі судді Дудар О.М., судом за наслідками розгляду заяви про відвід не встановлено, однак з урахуванням позиції позивача, яка категорично не довіряє судді з огляду на наявну в неї суб`єктивну думку про неможливість забезпечення суддею справедливого розгляду справи, то задля забезпечення судом серед інших аспектів права сторін на судовий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, як і забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності та об`єктивності, суд дійшов висновку, що письмову заяву позивача про відвід головуючої судді Дудар О.М. необхідно задовольнити лише за суб`єктивним критерієм та з підстав, що викладені вище.

В даному випадку суд зважає на те, що якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, навіть якщо об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика ЄСПЛ (справи "Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарії", а також "Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції" і "Дактарас проти Литви") наголошує на можливості задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне задовольнити заяву про відвід судді.

Згідно з частиною першою статті 41 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 41, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Дудар Оксани Михайлівни в адміністративній справі № 460/18052/25 (вх. № 10641/26 від 11.02.2026), - задовольнити.

Відвести суддю Дудар Оксану Михайлівну від розгляду адміністративної справи № 460/18052/25.

Матеріали адміністративної справи № 460/18052/25 передати до Відділу документального забезпечення (канцелярії) Рівненського окружного адміністративного суду для визначення складу суду згідно з частиною першою статті 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ольга ПОЛІЩУК