Справа № 240/21776/25
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2026-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/21776/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.08.2025 року за № 06, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України У Львівській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.07.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 29.07.2025 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, 06.08.2025 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за № 06. Відмовляючи у призначенні пенсії на пільгових умовах, орган Пенсійного фонду виходив із того, що позивачем не підтверджено факт його постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю у період навчання, тобто 1986-1987 рік, а також період його роботи з 1990 року по 1991 рік у (м. Малин Малинський р-н.). Вважає, що відмова ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області є протиправною, оскільки він постійно проживав, навчався та працював, у тому числі був зареєстрований, у зоні посиленого радіологічного контролю, а тому є таким, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до положень ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина, який постійно проживав або постійно працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується копією посвідчення Серія НОМЕР_1 , виданого Житомирською обласною державною адміністрацією 18.04.2013.

Досягнувши віку 55 років, позивач 29.07.2025 через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За принципом екстериторіальності заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яким рішенням від 06.08.2025 №06 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Зокрема, в вказаному рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу не зарахований період роботи з 21.05.1990 по 08.08.1991 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1987, оскільки відбиток печатки у записі про звільненні з роботи не чіткий, що унеможливлює ідентифікувати підприємство. Для зарахування необхідно уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів.

Також зазначено, що однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону №796 є постійно проживати чи постійно працювати в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років. Документами підтверджено факт проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 - 03 роки 07 місяців 15 днів. До періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період навчання згідно довідки № 89 від 22.05.2025, оскільки зниження пенсійного віку згідно статті 55 передбачено для осіб, які постійно проживали посиленого радіологічного контролю (навчання не передбачено).

Позивач, вказує, що спірне рішення прийняте всупереч чинного законодавства, оскільки він з 1973 року постійно проживав та працював в зоні посиленого радіологічного контролю, а тому набув право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Вважаючи своє право на пенсійне забезпечення порушеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (стаття 11 Закону № 796-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 цього Закону особи, які особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, відносяться до категорії 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII, частиною першою якої передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, вік виходу на пенсію зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, в примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку та початкову величину 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Також, виходячи зі змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1)початкова величина зниження пенсійного віку 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 4 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.

Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року щонайменше 4 роки.

Згідно з положеннями статті 26 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Таким чином, необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, становить 27 років.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 у віці 55 років через вебпортал звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно ст.55 Закону України №796.

Заява позивача за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного періоду проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю, а також зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 21.05.1990 по 08.08.1991.

Отже, спірним питанням в даній справі є наявність у позивача необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю для зниження віку, необхідного для призначення пенсії відповідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також зарахування періоду з 21.05.1990 по 08.08.19991 до страхового стажу.

Надаючи оцінку спірному рішенню в цій частині, що стосується періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, суд враховує наступне.

Як слідує з рішення, до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю відповідачем не зараховано період навчання згідно довідки № 89 від 22.05.2025, оскільки зниження пенсійного віку згідно статті 55 передбачено для осіб, які постійно проживали зниження пенсійного віку згідно статті 55 передбачено для осіб, які постійно проживали посиленого радіологічного контролю (навчання не передбачено).

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 зазначив, що оскільки навчання зазвичай є тривалим періодом, протягом якого особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Так, відповідно до довідки Малинського ліцею №2 Малинської міської ради №89 від 22.05.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчався у Малинській середній школі №2 Житомирської області з 01.09.1977 по 10.06.1987.

Таким чином, враховуючи вищенаведену правову позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку, що період навчання позивача з 01.09.1977 по 10.06.1987 в Малинській середній школі №2, яка знаходиться в м.Малин Житомирської області, тобто в населеному пункті, що відносилося до посиленого радіологічного контролю та підтверджується довідкою №89 від 22.05.2025, повинен зараховуватися як період проживання позивача у даній зоні.

При цьому, суд вважає, що вказана довідка підтверджує право позивача на застосування початкової величини зниження пенсійного віку - 2 роки.

Крім того, відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_3 позивач в період з 19.08.1987 по 12.05.1988 працював на Малинському дослідно-експериментальному заводі, з 21.05.1990 по 08.08.1991 працював в Кооперативі "Поиск", з 09.08.1991 по 04.11.1999 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно наявного в матеріалах справи копії рішення виконкому Малинської районної ради народних депутатів від 20.04.1989 №88 Кооператив "Поиск" був створений та зареєстрований при Малинському райагробуді.

Також відповідно до копії послужного списку позивача, останній проходив службу в органах внутрішніх справ в Малинському РВВС.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2025/004295637 від 01.04.2025 ОСОБА_1 з 17.05.1990 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини дають підстави для висновку, що шляхом підрахунку, починаючи з 01.08.1986 по 01.01.1993 позивач проживав та працював у зоні посиленого радіологічного контролю 04 роки 04 місяці 25 днів, що дає підстави для зменшення пенсійного віку позивача.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що позивач постійно поживав та працював у зазначеній зоні в подальшому після 01.01.1993.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем неправомірно було відмовлено позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Що стосується не зарахування до стажу періоду з 21.05.1990 по 08.08.1991, суд зазначає наступне.

Зі спірного рішення вбачається, що вказаний період не зарахований, оскільки відбиток печатки у записі про звільненні з роботи не чіткий, що унеможливлює ідентифікувати підприємство.

Статтею 1 Закону Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 1058-ІV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В частині 2 статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відтак, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.

До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 56 Закону України № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, системний аналіз норм Закону України №1058-IV та Закону України №1788-XII свідчить, що періоди роботи особи до 01.01.2004 зараховуються до її страхового стажу на підставі інформації, зазначеної в її трудовій книжці, а періоди роботи після 01.01.2004 - на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу додатковими документами виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 "Про трудові книжки", Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі № 654/890/17.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів вбачається, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Отже, позивач не може нести відповідальність за допущені роботодавцем помилки у трудовій книжці.

За таких обставин на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки аналогічного характеру викладені в постановах Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі №548/2056/16-а та від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Отже, відповідачем до страхового стажу позивача неправомірно не зарахований період з 21.05.1990 по 08.08.1991.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем дотримані всі умови для призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.08.2025 №06 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку є протиправним та підлягає скасуванню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у пункті 75 рішення від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним, як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Львівській області, рішеннями якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Відтак, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ Львівській області.

В той же час, враховуючи положення ч.1 ст. 45 Закону №1058-ІV, пенсія позивачу має бути призначена з 29.07.2025.

Враховуючи викладене, у даному випадку органом, що призначає пенсію є ГУ ПФУ у Львівській області, відтак, порушене право підлягає захисту шляхом зобов"язання ГУ ПФУ Львівській області прийняти рішення про призначення позивачу з 29.07.2025 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням висновків суду.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів,Львівська обл., Львівський р-н,79016. РНОКПП/), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.08.2025 №06 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Львівській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 29.07.2025 пенсії із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

13.02.26