Справа № 420/27676/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/27676/24
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Єщенко О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі за позовною заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № 13604/15/03/РРО/-ДПС/ІП-ФС від 29.05.2024 року якою накладено штраф в розмірі 8000,00 гривень на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за порушення законодавства про працю та зайнятість населення;

- стягнути з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити; стягнути з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору за подання позову та за подання апеляційної скарги.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що висновки суду про перевищення робочого часу працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за березень 2024 р. є безпідставним, оскільки ні ГУ ДПС в Одеській області, ні Південне міжрегіональне управління державної служби з питань праці, ні тим паче суд не перевіряли розрахункові операції з ПРРО, розрахункові відомості за березень 2024 р. та трудові договори. Апелянт зазначає, що суд дослівно відтворив описову частину другої сторінки оскаржуваної постанови Південного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, а Південне міжрегіональне управління державної служби з питань праці дослівно відтворило у своїй постанові описову частину акту ГУ ДПС в Одеській області. Вказує, що із чотирьох пунктів переліку документів, які на думку суду підтверджують перевищення норм робочого часу працівників, суд перевірив лише один документ - табель обліку робочого часу.

Також, апелянт не погоджується з висновком суду про те, що наданий позивачем графік змінності вихідних на березень 2024 року із розшифруванням буквених позначень «Р» та «В» суд не прийняв до уваги, через те, що згідно примітки до типової форми табелю обліку робочого часу необхідні для обліку на підприємстві показники повинні бути відображені саме у формі табелю. При цьому суд зазначив, що вони не відповідають, як текстової примітці, так і самому графічному зразку типової форми табелю обліку робочого часу, затвердженого наказом від 05.12.2008 N 489.

21 жовтня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить залишити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області в період з 27.03.2024 по 05.04.2024 проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса державної реєстрації суб`єкта господарської діяльності: АДРЕСА_1 , за наслідками якої складено Акт (довідку) фактичної перевірки від 05.04.2024, зареєстрований 08.04.2024 № 13604/15/03/РРО/ НОМЕР_1 .

У пункті 2.2.20 вищезазначеного акту «Додаткова інформація про факти, встановлені в ході перевірки» серед інших зазначено, що під час проведення перевірки встановлено перевищення робочого часу працівників ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) 40 годин на тиждень, що підтверджується виконанням розрахункових операцій з ПРРО, табелями обліку робочого часу за березень 2024, розрахунковою відомостю за березень 2024р., трудові договори.

Відповідно до пункту 3.1 зазначеного акту «Встановлено порушення», окрім інших встановлено ст. 50 Кодексу законів про працю України.

Головне управління ДПС в Одеській області, листом від 23.04.2024 № 9718/5/15-32-07-06-05, повідомило Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про факти, встановлені в ході перевірки та направило на адресу останнього акт фактичної перевірки, табель обліку робочого часу за березень 2024, розрахункову відомість за березень, дані фіскальних чеків, для подальшого реагування та вжиття заходів в межах компетенції.

Вказаний лист 01.05.2024 надійшов до відповідача.

На підставі вказаного листа Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці розпочало адміністративне провадження.

Листом № ПД/3.1/4248-24 від 03.05.2024 відповідачем було повідомлено позивача про одержання 01.05.2024 заступником начальника ПМУ Держпраці Буюклі В.І. акту ДПС від 05.04.2024 та про початок адміністративного провадження, із наданням пам`ятки про права та обов`язки учасника адміністративного провадження, які направлено 06.05.2024 на електронну пошту позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та поштовим відправленням № 897 від 06.05.2024.

Листом № ПД/3.1/4406-24 від 10.05.2024 відповідачем було запрошено позивача на слухання у адміністративній справі про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю, передбаченого ч. 2 ст. 265 КЗпП України, яке направлений 13.05.2024 на електронну пошту позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та поштовим відправленням № 242 від 13.05.2024.

Відповідачем, листом № ПД/3.1/4429-24 від 10.05.2024, на слухання запрошено начальника управління інспекційної діяльності в Одеській області ПМУ Держпраці Лисенка А.І., як особу, що сприяє розгляду справи.

Також відповідач, листом № СП-ПД/3.1/2613-24 від 10.05.2024, звернувся за наданням роз`яснень головного державного інспектора відділу з питань праці управління інспекційної діяльності в Одеській області ПМУ Держпраці Ляшук Н.І. стосовно правопорушення, наявного у адміністративній справі.

22.05.2024 головним державним інспектором відділу з питань праці управління інспекційної діяльності в Одеській області ПМУ Держпраці Ляшук Н.І. надано для врахування під час розгляду справи службову записку № СП-ПД/4.2.1/2802-24, стосовно надання роз`яснення щодо правопорушення, наявного у адміністративній справі про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю, передбаченого ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

29.05.2024 проведено слухання у адміністративній справі про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю, передбаченого ч. 2 ст. 265 КЗпП України було заслухано пояснення осіб, які сприяють розгляду справи, розглянуто отримані документи та відомості, та прийнято рішення скласти постанову про накладення на ФОП ОСОБА_1 за порушення норм чинного законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абз. 10 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

29.05.2024 Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 13604/15/03/PPQ/-ЛПСЛП-ФС, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі абз. 10 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф в розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до прийнятої постанови відповідачем встановлено порушення ст. 50 Кодексу законів про працю України та частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці».

Відповідачем постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 13604/15/03/PPQ/-ЛПСЛП-ФС була надіслана позивачу 30.05.2024 поштовим відправленням № 405 із супровідним листом № ПД/3.1/4924-24 від 29.05.2024.

Не погоджуючись з прийнятою відповідачем постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що акт перевірки ДПС та/або її територіального органу є самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю а тому суд вважав, що Південне міжрегіональне управління державної служби з питань праці, розглядаючи справу про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу не мали обов`язку підтверджувати висновки ГУ ДПС в Одеській області які викладені в акті (довідці) фактичної перевірки про порушення ФОП ОСОБА_1 статті 50 КЗпП.

Також суд погодився з висновком відповідача про незабезпечення позивачем достовірного обліку виконуваної працівниками роботи у встановленому порядку, як то передбачено частиною 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці».

Щодо належного сповіщення позивача суд зазначив, що адреса, на яку було здійснено направлення листа співпадає з адресою зазначеною позивачем у позовній заяві. Суд вказав, що всі листи сповіщення, надіслані відповідачем засобами поштового зв`язку, були повернуті відправнику «за закінченням терміну зберігання» а тому судом зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_6 не скористалася правом на належне отримання поштової кореспонденції за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця та електронною поштою що свідчить про систематичне ухилення від отримання кореспонденції.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.

У той же час, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі Положення № 96).

Згідно із пунктом 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За змістом підпунктів 6, 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що Держпраці та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.

Згідно із частиною другою статті 259 КЗпП України центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Отже, право здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з метою перевірки дотримання податкового законодавства закріплено за податковими органами згідно з частиною другою статті 259 КЗпП України.

За змістом норм пункту 80.10 статті 80, пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України), якими регламентовано порядок оформлення результатів фактичної перевірки, результати такої перевірки у разі встановлення під час її проведення порушень оформлюються у формі акта, який складається та підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), є документом, що підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Таким чином, повноваження на проведення перевірки стосовно дотримання роботодавцями вимог законодавства про працю, виявлення, оформлення і фіксацію відповідних порушень належать податковому органу відповідно до закону.

Разом з цим, повноваження щодо притягнення до відповідальності за вищевказані правопорушення у спосіб накладення штрафу за законом (частина четверта статті 265 КЗпП України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, є Державна служба України з питань праці (Держпраці).

Пунктом 8 Положення № 96 передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

Таким чином правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки і надання останнього Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством.

Повертаючись до обставин цієї справи, судами встановлено що в період з 27.03.2024 по 05.04.2024 Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за наслідками якої складено Акт (довідку) фактичної перевірки від 05.04.2024, зареєстрований 08.04.2024 № 13604/15/03/РРО/ НОМЕР_1 .

Відповідно до зазначеного акту під час проведення перевірки встановлено що в порушення ст. 50 Кодексу законів про працю України» перевищено робочий час працівників ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) 40 годин на тиждень, що підтверджується виконанням розрахункових операцій з ПРРО, табелями обліку робочого часу за березень 2024, розрахунковою відомістю за березень 2024р., трудові договори.

Головне управління ДПС в Одеській області, листом від 23.04.2024 № 9718/5/15-32-07-06-05, повідомило Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про факти порушення трудового законодавства, встановлені в ході перевірки та направило на адресу останнього акт фактичної перевірки, табель обліку робочого часу за березень 2024, розрахункову відомість за березень, дані фіскальних чеків, для подальшого реагування та вжиття заходів в межах компетенції.

На підставі вказаного листа Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці розпочало адміністративне провадження за результатом якого 29. 05.2024 року прийнято спірну постанову відповідно до якої на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 8000, 00 гривень.

Колегія суддів зауважує, що механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" встановлює Порядок №509.

Абзацом п`ятим пункту 2 цього Порядку визначено, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктом 8 Порядку №509 визначено, що розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів.

Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відомості, викладені в акті перевірки, не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю та підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи Південним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що акт перевірки ДПС та/або її територіального органу є самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю.

Не погоджуючись з постановою про притягнення позивачки до відповідальності за порушення трудової дисципліни, апелянтка зазначає, що підчас проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ГУ ДПС в Одеській області зазначили про порушення положень ст. 50 Кодексу законів про працю України, щодо перевищення норми тривалості робочого часу працівників ФОП ОСОБА_1 .

При цьому, за результатами розгляду акту фактичної перевірки Південне міжрегіональне управління державної служби з питань праці встановило інше порушення законодавства а саме частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці» (незабезпеченням достовірного обліку виконуваної працівником роботи у встановленому порядку).

Надаючи оцінку прийнятій постанові, колегією суддів встановлено, що в ній відсутні мотиви та обґрунтування встановлених порушень трудового законодавства з посиланням на дослідженні контролюючим органом доказів, які лягли в основу таких висновків.

Таким чином, колегія суддів вважає слушними доводи апелянтки, що Південне міжрегіональне управління державної служби з питань праці, розглядаючи справу про накладення на неї штрафу не підтвердило висновки ГУ ДПС в Одеській області викладені в акті (довідці) фактичної перевірки про порушення ФОП ОСОБА_1 статті 50 КЗпП.

При цьому, колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що під час фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 до перевірки надавались, зокрема наказ №3 від 29.02.2024 року про затвердження графіку змінності вихідних на березень 2024 року, де у додатку наявне умовне буквене позначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розшифровується як робочий день тривалістю 8 годин.

Кількість годин, що підлягають відпрацюванню в березні 2024 року встановлена графіком змінності вихідних днів, який затверджено ФОП ОСОБА_1 та надавався до перевірки.

Крім цього, табель обліку робочого часу за березень 2024 року фактично дублює графік змінності вихідних у цей період, та не потребує додаткового роз`яснення чи позначення кількості відпрацьованих працівниками годин кожного дня.

Згідно з підпунктом 4.3 пункту 4 наказу Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» затверджено типову форму табеля обліку робочого часу.

У примітці примітки до типової форми табеля обліку робочого часу зазначено, що форма носить рекомендаційний характер і складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм державних статистичних спостережень. При необхідності форма може бути доповнена іншими показниками, необхідними для обліку на підприємстві.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наведені обставини та докази вказують на те, що ФОП ОСОБА_1 забезпечила достовірний облік виконуваної працівниками роботи а відповідачем не встановлено перевищення норми тривалості робочого часу працівників ФОП ОСОБА_1 .

Крім цього, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачка не скористалася правом на отримання поштової кореспонденції за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця та електронною поштою що свідчить про систематичне ухилення від отримання кореспонденції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї.

Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.

Статтею 17 цього закону визначено гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні, а саме особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.

Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.

Особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.

Відповідно до статті 32 наведеного закону учасник адміністративного провадження, особа, яка сприяє розгляду справи, залучаються адміністративним органом для надання пояснень і для участі у процедурних діях шляхом вручення (направлення) запрошення.

Запрошення учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, здійснюється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня відповідної процедурної дії. Цей строк може бути зменшено у разі, якщо обставини вимагають прийняття рішення у найменший строк, про що у запрошенні надається обґрунтоване пояснення. Запрошення вручається особисто під підпис, надсилається поштовим відправленням або іншими засобами зв`язку (телефоном, електронною поштою тощо) за наявними у справі контактними даними, про що в матеріалах справи робиться відповідний запис.

У запрошенні зазначаються: 1) найменування та адреса адміністративного органу; 2) назва справи, статус та мета, з якою запрошується учасник адміністративного провадження, особа, яка сприяє розгляду справи; 3) дата, час і місце, куди запрошується учасник адміністративного провадження, особа, яка сприяє розгляду справи; 4) контактний номер телефону та адреса електронної пошти адміністративного органу, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) посадової особи адміністративного органу, яка розглядає справу; 5) інші відомості (за потреби).

Відсутність запрошеного належним чином учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, не перешкоджає вчиненню процедурних дій, якщо це не впливає на належний розгляд справи.

Адміністративний орган повідомляє учасника адміністративного провадження, особу, яка має право брати участь в адміністративному провадженні, про початок здійснення адміністративного провадження, а також у випадках, передбачених цим Законом, - про процедурні рішення і процедурні дії в такому провадженні. Повідомлення надсилається невідкладно з дотриманням вимог, встановлених цією статтею для запрошення.

Учасник адміністративного провадження, особа, яка сприяє розгляду справи, отримують повідомлення особисто, крім випадків, якщо вони сповістили адміністративний орган про відповідне уповноваження свого представника на отримання повідомлень. У такому разі повідомлення має бути адресовано представнику та вважається таким, що надіслано учаснику адміністративного провадження, особі, яка сприяє розгляду справи, особисто. За наявності обґрунтованих причин повідомлення може надсилатися в інший строк (граничний строк), встановлений законом.

Поштове відправлення надсилається поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення), за бажанням учасника адміністративного провадження, особи, яка сприяє розгляду справи, - кур`єром за додаткову плату, на адресу місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідної особи або на іншу адресу, яку особа вказала для офіційного листування з нею.

Якщо час отримання запрошення, надісланого поштою чи електронною поштою, не зафіксовано, воно вважається отриманим особою на п`ятий день з дня відправлення, крім випадків, якщо є інформація, що запрошення не надійшло або надійшло пізніше. Якщо особа заявляє про неотримання запрошення, надісланого поштою чи електронною поштою, або про отримання запрошення пізніше ніж на п`ятий день з дня відправлення, на адміністративний орган покладається обов`язок доказування факту і часу отримання запрошення особою.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Як і закон «Про адміністративну процедуру» так і Положення Порядку № 509 покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач був належним чином поінформований про розгляд справи про накладення на нього штрафу.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що обставин, які б свідчили про ухилення позивачки від отримання повідомлення судом не встановлено.

З трекінгу поштового повідомлення №242 від 13.05.2024 року, на яке посилається суд першої інстанції, вбачається, що конверт повернуто відправнику 09.06.2025 року та вручено відправнику 14.06.2024 року. Ці обставини підтверджують те, що на момент прийняття постанови (29.05.2024 року), відповідач не був обізнаний, чи отримала позивачка запрошення на розгляд справи.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що відповідач не переконався у тому, чи позивач обізнаний про здійснюваний захід контролю.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач не довів, що про час розгляду справи про накладення штрафу позивачка була поінформована своєчасно.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, обставини справи та докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь апелянта сплачений судовий збір до суду першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 6056 грн.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №13604/15/03/РРО/-ДПС/ІП-ФС від 29 травня 2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (54003, м. Миколаїв, вул. Маршала Василевського, 40/1; ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 6056 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко