Справа № 440/6272/25
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 440/6272/25

адміністративне провадження № К/990/5284/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 5 травня 2025 року №474/23-00-09-03-36 про припинення дій ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №2400082 терміном дії з 6 серпня 2024 року до 6 серпня 2029 року, виданої Товариству з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" на автозаправну станцію за адресою: м. Черкаси, проспект Хіміків, 55/1.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2025 року позов задоволено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2025 року Головного управління ДПС у Черкаській області рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2025 року частково змінено в частині мотивів та підстав задоволення позову. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2025 року залишено без змін.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ про проведення перевірки не містив належних підстав для її призначення. Водночас апеляційний суд з таким висновком не погодився та зазначив, що здійснення контролю у сфері обігу пального є самостійною і достатньою підставою для проведення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі також - ПК України). Отже, апеляційний суд визнав проведення перевірки правомірним.

Ухвалюючи свої рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що:

станом на час проведення фактичної перевірки, єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №16-НП та №17-НП та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів. Як випливає зі змісту акту фактичної перевірки такої різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС, та кількістю реалізованих нафтопродуктів, перевіряючі не встановили;

акт про ненадання копій документів від 7 квітня 2025 року складено з порушенням вимог пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України, оскільки він не містить підпису платника податків або його представника, а також відмітки про відмову від підпису, крім того, у ньому не конкретизовано, за який саме період документи не були надані.

оборотно-сальдова відомість не є первинним бухгалтерським документом, а належить до зведених облікових регістрів, тому її ненадання саме по собі не може свідчити про зберігання або реалізацію необлікованого пального за наявності у платника всіх необхідних первинних документів, зокрема товарно-транспортних накладних, змінних звітів та журналів обліку.

Позивач у встановлений строк надавав контролюючому органу пояснення та копії первинних документів (журнали обліку, змінні звіти, ТТН, договори), однак такі документи були безпідставно залишені податковим органом поза увагою.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2025 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" у повному обсязі.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Якщо касаційна скарга подається на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Скаржник у касаційній скарзі посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, стверджує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідач у касаційній скарзі висловлює незгоду з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності проведення перевірки, не враховуючи при цьому, що суд апеляційної інстанції у цій частині змінив мотиви рішення суду першої інстанції та погодився з доводами Відповідача про правомірність її проведення. Наведене свідчить про те, що відповідні доводи касаційної скарги наведені безвідносно до висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідач зазначає про необхідність формування висновку щодо застосування Закону України від 18 січня 2024 року № 3817-ІX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідня, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Стверджує, що «на сьогоднішні день відсутня практика Верхового Суду щодо застосування на практиці наступної норми Закону N 3817: «Пунктом 28 частини другої статті 46 Закону визначено, що однією з підстав для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є факт здійснення ліцензіатом - суб`єктом господарювання, який отримав ліцензію на права виробництва, оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального, крім ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, - зберігання та/або реалізації необлікованого пального, встановлений контролюючим органом на час перевірки та зафіксований з акті такої перевірки або в рішенні суду, яке набрало законної сили, якщо об?єм необлікованого пального більш як на 5 відсотків перевищує обсяг обігу або залишків пального (для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану, на які встановлено однакові ставки акцизного податки - більш як на 15 відсотків) чи більш як на 2 відсотки об?єм відповідного резервуара».

Однак подальше обґрунтування касаційної скарги не дає можливості зрозуміти, у чому саме, на думку Відповідача, полягає неправильне застосування цієї норми судами попередніх інстанцій, а також не дає змоги встановити, який саме правовий висновок просить сформувати Відповідач.

Варто зазначити й те, що за змістом касаційної скарги Відповідач наводить окремі висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, однак при цьому не зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як підставу касаційного оскарження, а також не обґрунтовує взаємозв`язок таких висновків касаційного суду з обставинами справи та висновками судів попередніх інстанцій, які покладено в основу задоволення позовних вимог.

Наведені у касаційній скарзі доводи викладені безвідносно до тих висновків, що стали підставою для задоволення позову, у зв`язку з чим не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції як належне обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Отже, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів щодо неправильного застосування конкретної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Фактично доводи Відповідача зводяться до спростування обставин щодо надання Позивачем документів щодо придбання та обліку пального під час проведення перевірки, при цьому Відповідач лише зазначає, що такі обставини нібито спростовуються матеріалами справи, однак не конкретизує, якими саме доказами це підтверджується.

До того ж суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо переоцінки доказів.

Крім того, касаційна скарга скаржником вже подавалась, проте ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2026 року, однак її повернуто як таку, що не містила належного обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань.

Однак, звертаючись повторно з касаційною скаргою, скаржник так і не виправив недоліків, які стали підставою для повернення попередніх касаційних скарг, що свідчить про формальне ставлення скаржника до оформлення касаційної скарги та ігнорування ним роз`яснень, наданих Верховним Судом.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "П.РІТЕЙЛ" до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію цієї ухвали суду надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська