Справа № 320/10466/25
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2026-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року м. Київ справа №320/10466/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить суд:

-визнати протиправними рішення Головного управління Національної поліції в Київській області про відмову у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з визначенням поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції передбаченої п.4 ч. 1 ст. 97 ЗУ «Про Національну поліцію»;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв`язку з визначенням поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції передбаченої п.4 ч. 1 ст. 97 ЗУ «Про Національну поліцію».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.09.2004 року по 20.05.2024 року він проходив службу в органах внутрішніх справ, поліції України. Наказом № 1110 о/с від 20.05.2024 на підставі Закону України «Про Національну поліцію» його звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу), з 20.05.2024 року. Під час проходження служби позивачу видано Медичною (військово-лікарською) комісією свідоцтво про хворобу № 1746/зв від 18.05.2024 року, в якому визначено діагноз захворювання, та встановлено, що воно пов`язано з проходженням служби в поліції. 06.08.2024 року позивачу встановлено І групу інвалідності з зазначенням, що захворювання пов`язано з проходженням служби в поліції. Позивач звернувся з заявою до відповідача, надавши весь перелік документів, необхідних для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції. Проте, відповідач протиправно відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивачу встановлена за час служби в органах поліції, тоді як, статтею 97 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено право на отримання такої допомоги у разі встановлення інвалідності протягом шести місяців після звільнення з поліції. Позивач вважає, що визначений зазначеною нормою шестимісячний строк є граничним строком після звільнення з поліції та не скасовує право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, набутим під час проходження служби у поліції. Крім того, ст. 101 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав для не здійснення виплат. Підстава, зазначена відповідачем, не входить до зазначеного переліку. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надано письмовий відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що перелік підстав, за яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога поліцейському, її розміри, категорія осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, підстави, за яких призначається і виплачується допомога, визначені положеннями статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та реалізуються в Порядку та на умовах виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ від 11 січня 2016 року № 4. Відповідно до пункту 2 розділу II Порядку та умов, одноразова грошова допомога в разі втрати працездатності поліцейського, призначається та виплачується у випадках отримання, згідно з цим Законом. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується в разі встановлення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції через причини, зазначені в цьому пункті. Прийняття рішень керівниками територіальних органів Національної поліції щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, яким була встановлена інвалідність під час проходження служби, суперечить вимогам пункту 4 частини 1 статті 97 Закону. З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, Національній поліції України в період з 01.09.2004 по 20.05.2024 року, що підтверджується трудовою книжкою.

18.05.2024 р. Позивач пройшов обстеження у Медичній (військово-лікарській) комісії, згідно до висновку якої встановлено факт захворювання позивача, пов`язаного з проходженням служби в поліції, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 1746/зв.

Згідно обстеження було встановлено причинний зв`язок між захворюванням позивача та його проходженням служби в поліції. Зокрема, зі змісту свідоцтва про хворобу № 1746/зв вбачається: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції».

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 20.05.2024 р. № 1110 о/с звільнено зі служби в поліції за п.2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» з 20.05.2024 р.

10.02.2025 р. позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, у зв`язку із встановленням інвалідності.

Листом Головного управління Національної поліції в Київській області від 17.02.2025 р. № 31721-2025 позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Підставою відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги згідно п.4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» став факт визначення інвалідності до моменту звільнення, а не протягом шести місяців після звільнення.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VІІІ (в редакції чинній на час спірних правовідносин) (далі Закон №580-VІІІ) і Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016 року (з відповідними змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 163/28293 (далі Порядок №4).

Пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону №580-VІІІ встановлено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Підпунктом "б" пункту 4 частини 1 статті 99 Закону №580-VІІІ встановлено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 100 Закону №580-VІІІ).

Відповідно ч. 6 ст. 100 Закону №580-VІІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Статтею 101 Закону №580-VІІІ встановлені підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, яким визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т.ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).

Днем виникнення права на отримання ОГД є у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (абз. 2 п. 1 розділу 2 Порядку №4).

Аналізуючи вказані вище норми права, суд дійшов висновку про те, що пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону №580-VІІІ встановлено граничний шестимісячний термін для встановлення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції. Він спливає за закінченням 6 місяців після звільнення поліцейського з поліції.

Таким чином, законодавець закріпив лише граничний строк для встановлення інвалідності після звільнення і не обмежив поліцейських у часі щодо можливості встановлення інвалідності ще за час проходження служби в поліції.

Жодна норма вказаного Закону №580-VІІІ заборони щодо можливості встановлення інвалідності ще за час проходження служби в поліції не містить.

Крім того, вказаний Закон №580-VІІІ містить вичерпний перелік випадків, коли виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються і встановлення інвалідності під час проходження служби в поліції до таких випадків не відноситься.

Враховуючи викладене та той факт, що єдиною підставою для відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги стало встановлення інвалідності до звільнення зі служби, суд дійшов висновку про те, що позивач, якому встановлена І група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VІІІ.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «HasanandChaushv. Bulgaria» № 30985/96).

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 17.04.2018 р. № К/9901/33241/18.

Отже, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене та з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було сплачено судовий збір на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки він на момент подачі позову був звільнений від його сплати.

Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовільнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області стосовно відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги по втраті працездатності поліцейського у зв`язку із встановленням I групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах поліції у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку і розмірах, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу по втраті працездатності поліцейського у зв`язку із встановленням I групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах поліції у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку і розмірах, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.