Справа № 380/21579/25
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2026-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Ланкевич Андрій Зіновійович, розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОТРАНСПОРТ» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 04.07.2025 року №UA237 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» на суму 239362,2 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.09.2025 року №390 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів…; тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну..)» на суму 52659,68 грн (в т.ч.: за податковими зобов`язаннями - 47872,44 грн, штрафні (фінансові) санкції (штраф) 4787,24 грн).

Посилається на те, що донарахування грошових зобов`язань за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями зумовлено висновками документальної невиїзної перевірки про нібито непідтвердження преференційного походження товарів з Європейського Союзу. Позивач вважає, що відповідач безпідставно відмовив у застосуванні тарифної преференції « 410» до товарів, ввезених на митну територію України за митними деклараціями від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066419, від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066424, від 11.11.2022 року №UA209180/2022/079058, які були випущені у вільний обіг за результатами митного оформлення. Зазначає, що під час митного оформлення ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» надало всі передбачені законодавством документи, зокрема: сертифікати з перевезення товарів форми EUR.1: від 12.09.2022 року №PL/MF/AS0312251, від 12.09.2022 року №PL/MF/AS0312252 та від 08.11.2022 року №PL/MF/AS03122446, видані уповноваженими органами Республіки Польща, які підтверджували походження товарів з Європейського Союзу та надавали право на застосування преференційного режиму оподаткування. Зазначає, що у Львівської митниці відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу іноземної держави до експортера USLUGI TRANSPORTOWE HERFERT WOJCIECH за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару чи відповіді останнього, натомість сертифікат з перевезення (походження) товару є офіційним документом, тому потребує встановлення його не чинним, підробленим чи недійним виключно у відповідності до вимог закону. Крім того, вказує, що в позивача, як імпортера, відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікатів EUR.1 та декларації-інвойса. Тобто, відповідальність за оформлення та видачу сертифікатів EUR.1 та декларації інвойса і правдивість інформації, що в них зазначена, покладена виключно на експортера (продавця). Отже, застосовуючи преференцію при митному оформленні товарів позивач обґрунтовано сподівався на добросовісність дій свого контрагента-експортера та не мав підстав піддавати сумніву правомірність видачі сертифікатів EUR.1 на спірні товари. З огляду на викладене, а також з урахуванням наданих позивачем доказів щодо країни виробництва транспортних засобів, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 04.07.2025 року №UA237 та від 18.09.2025 року №390 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що за результатами документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ», проведеної на підставі отриманої від уповноважених органів Республіки Польща документально підтвердженої інформації, встановлено неправомірне застосування позивачем тарифної преференції за кодом « 410» при митному оформленні товарів. Зокрема, відповідач вказує, що за міжнародними запитами митними органами Республіки Польща не підтверджено преференційне походження товарів, задекларованих за митними деклараціями за митними деклараціями від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066419, від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066424, від 11.11.2022 року №UA209180/2022/079058, оскільки під час проведення перевірок експортер не надав жодних документів чи доказів, які б підтверджували відповідність товарів правилам преференційного походження відповідно до Доповнення І до Регіональної конвенції. У зв`язку з цим, відповідач дійшов висновку, що до спірних товарів не можуть бути застосовані умови преференційного режиму оподаткування в рамках Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, а тому відсутні підстави для оподаткування таких товарів за зниженими ставками ввізного мита. З огляду на викладене, вважає, що викладені в акті перевірки від 12.06.2025 року №91/25/7.4-19/41135210 висновки є обґрунтованими, відповідно прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення від 04.07.2025 року №UA237 та від 18.09.2025 року №390 правомірним і підстав для їх скасування немає. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 03.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 04.11.2025 року витребувано у Державної митної служби України докази, а саме: лист митних органів Республіки Польщі від 11.07.2024 року №3001-ІОС.4331.51.2024; лист митних органів Республіки Польщі від 15.01.2024 року №3001-ІОС.4331.54.2023; копії сертифікатів EUR.1: №PL/MF/AS0312251, №PL/MF/AS03122446, №PL/MF/AS0312252 із відмітками в графі 14: «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності інформації, що міститься в ньому».

20.11.2025 року на адресу суду надійшли витребовувані судом матеріали.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОТРАНСПОРТ» (місцезнаходження: вул.Стрийська, 93/82, м.Львів, 79031; ) зареєстроване, як юридична особа, 08.02.2017 року; основним видом економічної діяльності товариства, згідно з відомостями, які містяться у ЄДР, є вантажний автомобільний транспорт (49.41).

30.08.2022 року між ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» та USLUGI TRANSPORTOWE HERFERT WOJCIECH укладено договір №01/08/2022, відповідно до п.1 якого Продавець продає, а Покупець приймає автомобіль для вантажних перевезень MAN TGX: номер шасі НОМЕР_1 ; 2017 року випуску; УКТ ЗЕД .

Згідно з п.2 договору №01/08/2022 від 30.08.2022 року, поставка Товару здійснюється за умовами FCA Мензихуд. Продавець зобов`язується надати Покупцю оригінали документів, а саме: Сертифікат EUR 1; рахунок-фактура на суму поставки (в 4 примірниках); копії експортної декларації. Термін доставки товару до 30.09.2022 року.

Продавець надав Покупцю, зокрема, наступні документи: рахунок-фактуру №F1780/09/22; сертифікат EUR.1 №PL/MF/AS0312252.

Даний автомобіль для вантажних перевезень MAN TGX ввезений на митну територію України ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» за митною декларацією від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066424.

Крім того, 05.09.2022 року між ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» та USLUGI TRANSPORTOWE HERFERT WOJCIECH укладено договір №01/09/2022, відповідно до п.1 якого Продавець продає, а Покупець приймає Напівприціп KOEGEL SN24: номер шасі НОМЕР_2 ; 2015 року випуску; УКТ ЗЕД 8716 39 80 00.

Згідно з п.2 договору №01/09/2022 від 05.09.2022 року, поставка Товару здійснюється за умовами FCA Мензихуд. Продавець зобов`язується надати Покупцю оригінали документів, а саме: сертифікат EUR 1; рахунок-фактуру на суму поставки (в 4 примірниках); копії експортної декларації. Термін доставки товару до 30.09.2022 року.

Продавець надав Покупцю, зокрема, наступні документи: рахунок-фактуру №F1781/09/22; сертифікат EUR.1 №PL/MF/AS0312251.

Даний напівпричіп ввезено на митну територію України ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» за митною декларацією від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066419.

Крім того, 04.11.2022 року між ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» та USLUGI TRANSPORTOWE HERFERT WOJCIECH укладено договір №04/11/2022, відповідно до п.1 якого Продавець продає, а Покупець приймає трьох осьну платформу SCHMITZ: номер шасі НОМЕР_3 ; 2018 року випуску; УКТ ЗЕД 8716 39 80 00.

Згідно з п.2. договору №04/11/2022 від 04.11.2022 року, поставка Товару здійснюється за умовами FCA Мензихуд. Продавець зобов`язується надати Покупцю оригінали документів, а саме: сертифікат EUR 1; рахунок-фактуру на суму поставки (в 4 примірниках); копії експортної декларації. Термін доставки товару до 30.11.2022 року.

Продавець надав Покупцю, зокрема, наступні документи: рахунок-фактуру №F2145/11/22; сертифікат EUR.1 №PL/MF/AS03122446.

Дана трьох осьна платформа SCHMITZ ввезена на митну територію України ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» за митною декларацією від 11.09.2022 року №22UA58U9.

Вказані вище товари декларувалися із застосуванням преференції з нарахуванням ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм ст.15 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, з огляду на наявність у ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» сертифікатів EUR.1: №PL/MF/AS0312251, №PL/MF/AS03122446, №PL/MF/AS0312252.

На підставі п.9 ч.1 ст.336, абз.3 ч.2 ст.344-1, п.2 ч.3 ст.345, п.2 ч.2 ст.351, підп.1 п.912 та з урахуванням п. 934 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI (зі змінами та доповненнями), у зв`язку із надходженням від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, відповідно до наказу Львівської митниці 19.05.2025 року №191 проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» () вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066419, від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066424, від 11.11.2022 року №UA209180/2022/079058.

За результатами перевірки складено акт від 12.06.2025 року №91/25/7.4-19/41135210.

Відповідно до п.3.2 цього акта «Перевірка обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування» встановлено наступне.

ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» за митною декларацією від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066419 ввезено на митну територію України товар «Напівпричіп вантажний, марка: KOEGEL, № шасі НОМЕР_4 …», за митною декларацією від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066424 ввезено товар «Вантажний - тягач сідельний,бувший у використанні, марка: MAN, модель: TGX, рік випуску 2017 року, модельний рік 2018 року, дата першої реєстрації - 25.10.2017 року, шасі №WMA06XZZ4JM765945…» та за митною декларацією від 11.11.2022 року №UA209180/2022/079058 ввезено товар «Напівпричіп вантажний, марка: SCHMITZ CARGOBULL, шасі - НОМЕР_3 …».

Зазначені товари декларувалися платником податків із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з умовним нарахуванням ввізного мита та без сплати такого в рамках дії норм статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Регіональна конвенція).

Застосування пільги зі сплати ввізного мита ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» було здійснено на підставі наданих під час митного оформлення товарів преференційних документів від 12.09.2022 року №PL/MF/AS 0312251, від 12.09.2022 року №PL/MF/AS 0312252, від 08.11.2022 року №PL/MF/AS 0312446, які вказані у графі 44 митної декларацій під кодом « 0954» «сертифікат з перевезення (походження) товарів форми EUR.1».

Керуючись статтею 32 Доповнення І «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, Державною митною службою України направлено на перевірку до уповноваженого органу Республіки Польщі сертифікати з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 12.09.2022 року №PL/MF/AS 0312251, від 12.09.2022 року №PL/MF/AS 0312252, від 08.11.2022 року №PL/MF/AS 0312446.

Державна митна служба України листом від 26.01.2024 року №15/15-03-01/7.4/473 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Республіки Польщі листа від 15.01.2024 року №3001-ІОС.4331.54.2023 з результатами процесу перевірки сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 08.11.2022 року №PL/MF/AS 0312446.

Так, уповноваженим органом Республіки Польщі у зазначеному листі повідомлено наступне: «товар, на який поширюється вищезазначений сертифікат, не може вважатися товаром з походженням відповідно до Додатку І Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження. Експортер не підтвердив походження товару. Таким чином, цей продукт не може претендувати на преференційний режим ».

Державна митна служба України листом від 15.07.2024 року №15/15-03-01/7/3744 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Республіки Польщі листа від 11.07.2024 №3001-ІОС.4331.51.2024 з результатами процесу перевірки сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 12.09.2022 № PL/MF/AS 0312251, від 12.09.2022 № PL/MF/AS 0312252.

Так, уповноваженим органом Республіки Польщі у зазначеному листі повідомлено наступне: «товар, на який поширюється вищезазначений сертифікат, не може вважатися товаром з походженням відповідно до Додатку І Регіональної конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження. Експортер не підтвердив походження товару. Таким чином, цей продукт не може претендувати на преференційний режим ».

Крім цього, уповноваженим органом Республіки Польщі у графі 14 сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1 від 12.09.2022 року №PL/MF/AS 0312251, від 12.09.2022 року №PL/MF/AS 0312252, від 08.11.2022 року №PL/MF/AS 0312446 внесено відмітку: «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності інформації, що міститься в ньому». Вказана відмітка належним чином засвідчена уповноваженим органом Республіки Польщі, у зв`язку з чим товари, на які поширюються сертифікати з перевезення форми EUR.1, не підпадають під преференційний режим відповідно до Додатку І до Регіональної конвенції.

Враховуючи викладене, митний орган дійшов висновку, що сертифікати EUR.1 не підтверджують преференційного походження імпортованих товарів, у зв`язку з чим застосування тарифної преференції « 410» є неправомірним.

Згідно висновків акта перевірки від 12.06.2025 року №91/25/7.4-19/41135210 встановлено порушення ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» окремих норм законодавства, а саме:

- ст.15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції (в редакції, чинній на момент здійснення митного оформлення), ч.1 ст.257, ч.2 ст.46 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент здійснення митного оформлення), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митними деклараціями від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066419, від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066424, від 11.11.2022 року №UA209180/2022/079058 на загальну суму 239362,20 грн;

- підпункту «в» п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митними деклараціями від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066419, від 16.09.2022 року №UA209180/2022/066424, від 11.11.2022 року №UA209180/2022/079058 на загальну суму 47872,44 грн.

На підставі висновків вказаного акта Львівською митницею прийнято податкові повідомлення рішення від 04.07.2025 року:

- №UA237 за платежем «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» на загальну суму 239362,20 грн, в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 239362,20 грн, за штрафними санкціями 0,00 грн);

- №UA238 за платежем «податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання» на загальну суму 59840,55 грн, в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 47872,44 грн, за штрафними санкціями 11968,11 грн).

16.07.2025 року ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» звернулося до Державної митної служби України зі скаргою на податкові повідомлення-рішення від 04.07.2025 року №UA237 та №UA238.

Рішенням Державної митної служби України від 16.09.2025 року №1/10-06/13/5917 скаргу ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» задоволено частково, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.07.2025 року №UA238 в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 25%, зменшено розмір штрафних санкцій до 10% та зобов`язано Львівську митницю прийняти нове податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість». Зазначене рішення Державної митної служби України отримано ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» 07.10.2025 року.

Відповідно до рішення Державної митної служби України від 16.09.2025 року №1/10-06/13/5917 Львівською митницею прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 18.09.2025 року №390 за платежем «податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання» на загальну суму 52659,68 грн, в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 47872,44 грн, за штрафними санкціями 4787,24 грн).

Позивач, вважаючи прийняті митним органом податкові повідомлення-рішення від 04.07.2025 року №UA237 та від 18.09.2025 року №390 протиправними та незаконними, звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України (ч.ч.2, 3 ст.1 Митного кодексу України, далі - МК України).

Згідно ч.1 ст.270 МК України, правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.

Відповідно до ч.1 ст.271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

Ввізне мито, відповідно до положень ст.272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Стаття 276 МК України визначає платників мита, з-поміж яких: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.277 МК України, об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Аналіз такого правового регулювання дає підстави для висновку, що платники податків, визначені ст.272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до ч.1 ст.277 МК України) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.

Частиною 1 ст.280 Митного кодексу України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.

Відповідно до ч.ч.3 та 4 цієї статті ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

За змістом ч.5 ст.280 МК України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До товарів, які випускаються у вільний обіг на митній території України відповідно до частини шостої статті 75 цього Кодексу, застосовуються знижені ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не визначено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.281 МКУ, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Верховна Рада Законом України №1678-VII від 16.09.2014 року ратифікувала Угоду від 27.06.2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.

Стаття 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол I, до цієї Угоди).

Стаття 29 частини 1 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до пункту 1 статті 2 розділу 2 Протоколу I, з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 статті 6 Протоколу І Угоди в статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.

Згадані вище умови вказують для всіх товарів, що підпадають під дію цієї Угоди, обробку, яку необхідно виконати з використовуваними у виробництві товару матеріалів іншого походження. Ці умови можуть бути застосовані тільки до вказаних матеріалів. З наведеного слідує, що якщо товар, який набув статусу виробленого у вказаній країні завдяки виконанню умов, вказаних у Додатку II, використовується для виготовлення іншого товару, то застосовні для цього другого товару умови не поширюються на перший; також не має значення, чи використовувались для виготовлення першого товару матеріали іншого походження. Зазначено в абзаці 2 наведеного пункту.

Статтею 33 Протоколу І Угоди врегульовано питання щодо перевірки підтверджень походження товару.

Відповідно до пункту 1 статті 33 Протоколу І Угоди подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I Угоди).

Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І Угоди).

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I Угоди).

Положення аналогічні положенням статті 33 Протоколу І Угоди містяться і в статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Доповнення 1 до Регіональної конвенції), до якої України приєдналась відповідно до Закону України від 08.11.2017 року №2187-VIII.

Відповідно до пунктів 2 та 6 Протоколу І Угоди товарами, що походять з Європейського Союзу мають вважатися такі, що цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу та товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Наведені норми дають підстави вважати, що якщо товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені повністю у Європейському Союзі, можуть вважатися такими, що походять з Європейського Союзу за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 Протоколу І Угоди.

За змістом статті 6 Протоколу 1 Угоди та статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.

Пунктом 1 статті 2 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що з метою імплементації відповідної Угоди наступні продукти вважаться такими, що вироблені в Договірній Стороні при експорті в іншу Договірну Сторону: (а) товари цілком вироблені в певній країні відповідно до Статті 4; (b) товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до Статті 5; (c) майно, що виробляється в Європейському Економічному Просторі (ЄЕП) в рамках значення Протоколу 4 до Угоди про Європейський економічний простір. Такі товари повинні розглядатися, як вироблені в Європейському Союзі, Ісландії, Ліхтенштейні1 чи Норвегії (сторони ЄЕП), при експорті відповідно з Європейського Союзу, Ісландії, Ліхтенштейну чи Норвегії до договірної країни, крім учасників ЄЕП.

Згідно з пунктом 1 статті 5 Доповнення І до Регіональної конвенції з метою виконання положень Статті 2, товари, які не є повністю отриманими, повинні вважатись достатньо обробленими та переробленими у ній, при виконанні умов, викладених у Додатку II.

Пунктом 1 статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III b; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-МЕD»), надана експортером до інвойса. повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.

Подібно, відповідно до пункту 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I Угоди, товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Відтак, як Угода, так і Регіональна конвенція, чітко визначають, що товар вважається таким, що походить з Європейського Союзу за умови подання сертифікату з перевезення товару EUR.1.

Процедуру видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлює стаття 16 Доповнення І до Регіональної конвенції та стаття 17 Протоколу І Угоди.

Згідно зі статтею 16 Доповнення І до Регіональної конвенції сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, а також бланк заявки, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і відповідно до норм національного законодавства країни експорту. Якщо ці бланки заповнюються від руки, вони повинні заповнюватися ручкою друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього графі, не залишаючи вільних рядків. Якщо графа не заповнена повністю, під останнім рядком опису проставляється горизонтальна лінія, вільне місце перекреслюється (пункт 2 названої статті).

Експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції (продовжується у пункті третьому цієї ж статті).

У пункті 7 продовжується: «Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції. Для цих цілей вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть доцільними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї Статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена графа, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.».

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару (п.9 наведеної вище статті Доповнення І до Регіональної конвенції).

Подібно до вищенаведеного, згідно зі статтею 17 Протоколу І до Угоди, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником (п.1).

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки. Наведене зазначено у пункті другому статті 17 Протоколу І до Угоди.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (пункт 3 статті 17 Протоколу І до Угоди).

У пункті 5 статті 17 Протоколу І до Угоди зазначено, що митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару (пункт 7 статті 17 Протоколу І до Угоди).

Отже, саме митний орган Договірної сторони країни експорту видає сертифікат EUR.1.

Аналіз наведених норм міжнародного законодавства та законодавства України дає підстави для висновку, що однією із передумов для використання переваг, передбачених Угодою про асоціацію, є надання документа, що підтверджує походження товару, зокрема сертифіката з перевезення товару EUR.1.

За змістом пункту 5 статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції, митні органи, за запитом яких було здійснено перевірку, як мають бути повідомлені про їх результати, так і ці результати (1) повинні чітко вказувати на те чи є перевірені документи достовірними та (2) чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних країн і (3) відповідати іншим вимогам Конвенції.

При цьому положеннями пункту 6 статтю 32 Доповнення І до Регіональної конвенції чітко визначено випадки у разі наявності яких митні органи, що подали запит за відсутності виняткових обставин повинні відмовляти у наданні права на преференції: (1) якщо має місце обґрунтований сумнів, і відповідь на запит про перевірку не надана протягом 10- місяців з дати подання запиту; (2) відповідь на запит не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували висновки уповноважених органів Республіки Польща, викладені у листах від 15.01.2024 року №3001-ІОС.4331.54.2023 та від 11.07.2024 року №3001-ІОС.4331.51.2024. У вказаних документах іноземна сторона не підтвердила преференційне походження товарів, задекларованих у сертифікатах форми EUR.1: від 12.09.2022 року №PL/MF/AS0312251, від 12.09.2022 року №PL/MF/AS0312252 та від 08.11.2022 року №PL/MF/AS03122446.

При цьому митний орган зазначає, що подані ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» сертифікати не є належним підтвердженням походження товарів з Європейського Союзу, оскільки під час перевірки уповноваженими органами Республіки Польща експортери не надали підтверджуючих документів щодо походження товарів.

Оцінюючи наведені аргументи відповідача, суд враховує наступне.

Суд встановив, що з метою підтвердження країни виробництва ввезених товарів ТОВ «ЄВРОТРАНСПОРТ» зверталося до офіційних дилерів MAN, SCHMITZ, KOGEL із запитами щодо країни виробництва автомобіля MAN TGX, платформи SCHMITZ та напівприціпа KOEGEL SN24.

Відповідно до довідки офіційного дилера МАН ТОВ «Трак енд Бас Юкрейн» від 27.11.2025 року №2711/25-01, згідно даних заводу виробника автомобіль MAN, модель TGX 18.500 4X2 BLS, номер шасі НОМЕР_1 , тип двигуна D2676LF51, №двигуна 4911, був виготовлений MAN Truck & BUS SE Dachauerstr. 667, 80995 Munchen.

Згідно довідки офіційного дилера Шмітц ТОВ «Трак енд Бас Юкрейн» від 27.11.2025 року №2025/072 напівпричіп з номером шасі НОМЕР_5 згідно заводської бази даних Schmitz Cargobull AG є тривісним тентованим напівпричепом, SCS 24/L 13.62 Mega, виготовленим на заводі Schmitz Cargobull AG, Siemensstrasse 50, 48341 Altenberge в 2018 році.

Відповідно до довідки офіційного дилера KOGEL від 28.11.2025 №28112025 року щодо напівпричепа KOGEL, модель S24-1, VIN: НОМЕР_6 , повідомлено, що згідно з конструкторською документацією, на момент виходу з виробництва, даний напівпричіп був виготовлений трьохвісним тентованим загального призначення, на виробничих потужностях Kogel Trailer GmbH, Am KOGEL Werk, 1, D-89349 Burtenbach.

Суд звертає увагу, що VIN-код транспортного засобу є унікальним міжнародним ідентифікаційним номером, який присвоюється виробником один раз та не змінюється протягом усього строку експлуатації транспортного засобу. Він містить закодовану інформацію щодо виробника, року виготовлення та місця складання транспортного засобу й використовується у міжнародній практиці як засіб ідентифікації походження продукції.

Зі змісту наданих відповідей слідує, що інформація про країну походження транспортних засобів (Федеративна Республіка Німеччина) є підтвердженою безпосередньо заводами-виробниками через їхні офіційні представництва в Україні.

Суд зазначає, що відомості, отримані з офіційних заводських баз даних виробників за ідентифікаційними номерами (VIN-кодами), є об`єктивним та достовірним джерелом інформації про походження товарів, оскільки VIN-код дозволяє чітко встановити географічне місце розташування виробничих потужностей, на яких було виготовлено конкретну одиницю техніки.

Таким чином, наведені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку безумовно підтверджують європейське походження імпортованих товарів та відповідність їх критеріям преференційного походження. За таких обставин, саме лише ненадання експортерами додаткових документів на запит митних органів іноземної держави (за умови відсутності фактів підробки сертифікатів EUR.1 або встановлення походження товарів з країн поза межами ЄС) не може бути достатньою підставою для висновку про неправомірність застосування позивачем тарифної преференції.

Крім того, як слідує зі змісту акта перевірки від 12.06.2025 року №91/25/7.4-19/41135210, висновки відповідача ґрунтуються виключно на інформації, отриманій від уповноважених органів Республіки Польща, яка не підтверджує подання позивачем недостовірних документів та не спростовує походження товарів з Європейського Союзу.

Відповідачем не надано доказів офіційного звернення уповноважених органів Польщі до експортерів з вимогою надати документи для підтвердження походження товарів або відповідей таких експортерів.

Сертифікати EUR.1 від 12.09.2022 року №PL/MF/AS0312251, від 12.09.2022 року №PL/MF/AS0312252 та від 08.11.2022 року №PL/MF/AS03122446 не визнані недійсними, не анульовані та не відкликані у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що у імпортера відсутній обов`язок перевіряти законність дій експортера при оформленні сертифікатів EUR.1, оскільки відповідальність за їх видачу та достовірність відомостей, зазначених у них, покладена на експортера.

До всього, суд враховує принцип «належного урядування», який, серед іншого, передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, оподаткування, державні органи повинні діяти вчасно, належним чином і якомога послідовніше. Ризики будь-якої помилки, допущеної державним органом (в тому числі іноземним уповноваженим органом, що видав сертифікат), або недоліки через поведінку третіх осіб (експортерів), не повинні покладатися на приватну особу (імпортера) та призводити до позбавлення її законного права на преференції за умови її добросовісності.

Позивач, застосовуючи тарифну преференцію, обґрунтовано покладався на добросовісність свого контрагента та не мав підстав сумніватися у правомірності виданих сертифікатів.

Митним органом не доведено наявності у позивача умислу, спрямованого на ухилення від сплати митних платежів.

У постановах від 12.08.2025 року у справі №500/1516/22 та від 09.12.2025 року у справі №380/22832/24 Верховний Суд дійшов висновку, що непідтвердження походження товару компетентним органом іноземної держави не є тотожним установленню відсутності такого походження, а сертифікати EUR.1, які не визнані недійсними, не анульовані та не відкликані у встановленому законом порядку, мають належну доказову силу. При цьому Верховний Суд наголосив, що листи іноземних митних органів підлягають оцінці у сукупності з усіма іншими доказами, наявними у справі, а ризики неналежної процесуальної поведінки експортера не можуть автоматично покладатися на добросовісного імпортера, який надав усі документи, передбачені законодавством.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що спірні рішення відповідача від 04.07.2025 року №UA237 та від 18.09.2025 року №390 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» та за платежем «податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів…; тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну..)» є такими, що не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. А тому, виходячи з положень п.2 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, спірні рішення слід скасувати як протиправні.

Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 3504,30 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із залученням перекладача, у розмірі 8750,00 грн.

Згідно з ч.3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Частиною 5 ст.137 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду.

З аналізу наведених вище правових норм слідує, що залучення перекладача до участі в адміністративному судочинстві здійснюється виключно ухвалою суду на підставі клопотання учасників справи або з ініціативи суду.

Втім, у ході судового розгляду цієї справи питання щодо залучення перекладача судом не вирішувалося, а тому витрати на переклад документів без залучення перекладача не можуть вважатися витратами, пов`язаними з розглядом справи.

Крім того, згідно зі ст.254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із залученням перекладача.

Аналогічне правозастосування наведено Восьмим апеляційним адміністративним судом у постановах від 01.02.2023 року у справі №380/5582/22, від 24.07.2024 року у справі №380/19182/23 та від 11.09.2024 року у справі №380/8093/24.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 137, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 04.07.2025 року №UA237.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 18.09.2025 року №UA390.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшка, 1, м.Львів, 79000; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОТРАНСПОРТ» (місцезнаходження: вул.Стрийська, 93/82, м.Львів, 79031; ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 3504 (три тисячі п`ятсот чотири) гривні 30 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.