Справа № 480/9006/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 р. Справа № 480/9006/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області) про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2024 рік, як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вимоги вмотивовані тим, що відповідно до положень частини 5 статті 12 Закону №3551 позивач має право на отримання щорічної грошової допомоги до Дня Незалежності України у розмірі, визначеному статтею 12 Закону 3551 в редакції Закону від 25.12.1998 № 367-ХІV, з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 за №3-р/2020, тобто у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-ХІ. Проте ГУ ПФУ в Сумський області виплатило позивачу щорічну допомогу до Дня Незалежності України у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, у 2024 році від 02 квітня 2024 № 369, з чим позивач не погодився та звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 18.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 05.03.2025 провадження у цій справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №440/14216/23 (адміністративне провадження №Пз/990/7/23).

Ухвалою суду від 12.02.2026 провадження у справі поновлено та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відтак, вбачається можливим розглянути справу за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни (а.с.6).

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про нарахування і виплату йому грошової допомоги у 2024 році в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту", втім відповідач листом повідомив, що відсутні підстави для виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, оскільки порядок здійснення у 2024 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України визначений постановою КМУ від 02.04.2024 №369, згідно з яким разова грошова допомога учасникам бойових дій виплачується 1000грн. (а.с.8).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначає та створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року (далі - Закон № 3551-XII). Розділом ІІІ (статті 12, 13, 14, 15) цього Закону передбачено пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту, учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, а також особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам, учасникам війни, особам, на яких поширюється чинність цього Закону.

Редакція кожної з вказаних статей Закону №3551-XII (у редакції Закону №367-XIV від 25 грудня 1998 року № 367-XIV) з 01 січня 1999 року передбачала, що щорічно до 5 травня вказаним категоріям пільговиків виплачується разова грошова допомога, розмір якої залежно від статусу встановлювався у кратному відношенні до мінімальної пенсії за віком.

Надалі зазначені норми зазнавали неодноразових змін, у тому числі внесенням змін до них Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V, «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28 грудня 2007 року № 107-VI, а також Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Ці зміни були предметом конституційного контролю в Конституційному Суді України, яким Рішеннями від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 такі зміни були визнані неконституційними.

Поряд з цим Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань від 20.03.2023 №2983-IX (далі - Закон №2983-IX), який набрав чинності 15.04.2023, було внесено ряд змін до Закону № 3551-XII та:

частину п`яту статті 12 викладено в такій редакції: Щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України;

частину п`яту статті 13 викладено в такій редакції: Щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України;

частину п`яту статті 14 викладено в такій редакції: Щороку до Дня Незалежності України учасникам війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України;

частину п`яту статті 15 викладено в такій редакції: Щороку до Дня Незалежності України членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10, статті 10-1 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, які не одружилися вдруге, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Ці норми неконституційними не визнавалися та є чинними на момент розгляду справи.

Також цим Законом було виключено статтю 17-1 Закону № 3551-XII, яка регулювала виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Отже, з 15.04.2023 законодавець приурочив виплату допомоги до іншої дати (з 5 травня на День Незалежності України) та делегував Кабінету Міністрів України повноваження встановлювати порядок та розміри такої виплати.

На виконання зазначених норм, Кабінет Міністрів України прийняв постанову №369 від 02.04.2024 (далі - постанова КМУ №369), згідно якої установлено, що разова грошова виплата до Дня Незалежності України виплачується до 24 серпня 2024 р. у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій у розмірі 1000 гривень.

У цій справі позивач не заперечує виплату разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2024 рік, втім, стверджуючи про порушення свого права, вказує на те, що у 2024 році розмір разової грошової виплати, на яку він має право, становить п`ять мінімальних пенсій за віком, як це передбачено статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону України від 25 грудня 1998 року №367-ХІV.

Оцінюючи вказані доводи, суд враховує, що згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Поряд з цим, передбачена Законом № 3551-XII, щорічна разова грошова виплата не є основним грошовим забезпеченням, а є додатковою соціальною пільгою (виплатою), яка має разовий характер, є щорічною та поширюється на певне коло осіб.

Тобто зазначена разова грошова виплата не належить до складових конституційного права громадян на соціальний захист, визначених у пунктах 1-4 частини першої статті 46 Конституції України, які не можуть бути скасовані законом, має допоміжний та стимулюючий характер і надається з метою забезпечення створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, захисту їхніх інтересів відповідно до соціальної політики держави в цій сфері, а тому Верховна Рада України як єдиний законодавчий орган влади в Україні, з огляду на існуючі фінансово-економічні можливості, шляхом ухвалення законів може змінити умови та порядок виплати такої соціальної пільги за умови дотримання конституційних норм та принципів.

У свою чергу, Верховна Рада України у встановленому законом порядку та в межах її власних повноважень внесла зміни до спеціального Закону № 3551-ХІІ, який регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 2983-ІХ як спеціального закону, який прийнятий в умовах запровадження в Україні воєнного стану з метою реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, недопущення втрат Державного бюджету України, забезпечення соціальної підтримки громадян з огляду на фінансові можливості держави.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палата Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.05.2025 під час розгляду зразкової справи №440/14216/23. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зробила висновок, що з 15 квітня 2023 року по-іншому врегульована процедура здійснення виплати пільговій категорії осіб, визначених Законом № 3551-ХІІ, шляхом внесення змін до спеціального законодавства, яке регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць, а не шляхом внесення змін до бюджетного законодавства з подальшим ухваленням Кабінетом Міністрів України рішення щодо визначення розмірів соціальних гарантій,

У межах повноважень Верховна Рада України 20 березня 2023 року прийняла Закон України № 2983-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань», який набрав чинності 15 квітня 2023 року. Отже, встановлюючи порядок призначення разової грошової виплати особам, визначених Законом № 3551-ХІІ, Верховна Рада України діяла в межах її власних дискреційних повноважень. Своє чергою Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України право встановлювати порядок та визначати розмір разової грошової виплати особам, яка здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з повноваженнями уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Таким чином, застосувавши норми Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 2983-ІХ, які є чинними як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час вирішення справи, неконституційними не визнавалися, відповідач у спірних правових відносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених законом.

При цьому у цій справі судом враховано, що встановлюючи, чи не змушений був позивач нести надмірний індивідуальний тягар внаслідок застосування норм Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 2983-ІХ, суд враховує, що спірна грошова виплата, передбачена Законом № 3551-XII, не є основним джерелом існування позивача, а є додатковою соціальною гарантією; позивач у цій справі не довів, що зменшення розміру такої виплати поставило його під загрозу нестачі коштів для існування або що його умови життя погіршилися настільки, що він ризикував опинитися нижче встановленого прожиткового рівня. Отже, позивач не змушений був нести надмірний індивідуальний тягар і втручання у його право на мирне володіння майном не порушило суті його соціальних прав.

Спірні правовідносини у цій справі є подібними до тих, що розглядалися у зразковій справі №440/14216/23, а тому суд враховує загальні підходи та наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду до спірних відносин у цій справі відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на висновки рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-Р/2020 та висновки постанови Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 у справу №440/2722/20, оскільки викладені у них висновки та аргументи втратили актуальність у зв`язку із зміною законодавства, яке регулює розмір і процедуру спірної виплати.

Також суд звертає увагу на те, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (правова позиція, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 в справі №755/10947/17 та підтримана у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 22.06.2023 у справі №420/26813/21).

Тому застосуванню до цих правовідносин підлягає саме останній висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14.05.2025 у справі №440/14216/23.

За наведених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, а також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №440/14216/23, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд.43, буд.1, м.Суми, Сумська область, 40009, ) про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12.02.2026.

Суддя І.Г. Шевченко