Справа № 752/30911/25
Суддя: Чекулаєв С. О.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/125/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2026 року Голосіївський районий суд м.Києва у складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

за участю секретаря Ільніцької І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до відповідача Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач), в інтересах якого діяв представник - адвокат Поліщук Василь Васильович, звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), (надалі за текстом також - відповідач), в якому просив суд,

- визнати протиправною та скасувати постанову серії 2КІ № від 19.11.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень, винесену головним спеціалістом-інспектором з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення;

- здійснити розподіл судових витрат.

Процесуальні дії у справі

12.01.2026 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О.

12.01.2026 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; судове засідання призначено на 20.01.2026.

У зв`язку з відсутністю енергопостачання судове засідання відкладено на 06.02.2026.

06.02.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 09.02.2026.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У позовній заяві позивач вказує на протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП; позивач зазначає, що він є власником транспортного засобу BMW М235І д.н.з. НОМЕР_1 , який 19.11.2025 був припаркований біля місця його роботи, за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський, 46/1.

Позивач стверджує, що зупинка транспортного засобу була проведене у відповідності до Правил дорожнього руху, а саме: автомобіль було розміщено на краю тротуару; для руху пішоходів залишено два метри, що відповідає вимогам п.15.10. в) ПДР; на місці зупинки відсутні дорожні знаки, що забороняють стоянку чи зупинку.

У поданому до суду відзиві відповідач вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач вказує, що зі змісту матеріалів фотозйомки, транспортний засіб позивача перебував нерухомо на тротуарі, щонайменше з 11 години 22 хвилин до 11 години 55 хвилин, водночас, підпунктом 15.10 б) ПДР стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Відповідач звертає увагу, що оскаржувану постанову винесено у зв`язку з порушенням позивачем вимог підпункту б) пункту 15.10 ПДР, а тому твердження позивача щодо застосування в даному випадку підпункту в) пункту 15.10 ПДР не є предметом розгляду в даній справі.

Як вказує відповідач, між транспортним засобом позивача і проїзною частиною розташовано обмежувальні стовпчики, а отже, транспортний засіб не було розміщено на краю тротуару у відповідності до вимог ПДР, що підтверджується належними та допустимими доказами - матеріалами фотофіксації до постанови, фотографіями. Оскільки матеріалами фотофіксації підтверджується здійснення позивачем стоянки безпосередньо на тротуарі, а не на краю тротуару, посилання позивача щодо дотримання підпункту в) пункту 15.10 ПДР є необгрунтованим.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Фактичні обставини встановлені судом

19.11.2025 головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу контролю оплати послуг на майданчиках для паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павловим Олександром Володимировичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 2КІ № , щодо ОСОБА_1 , який є власником транспортного засобу BMW M235I, номерний знак НОМЕР_2 , у зв`язку з порушенням пункту 15.10 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі за текстом також - Правила або ПДР), та вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

У постанові серії 2КІ № вказано, що 19.11.2025 о 11 годині 53 хвилині на проспекті Голосіївському 46/1 в м.Києві транспортний засіб BMW M235I, номерний знак НОМЕР_2 поставлено на стоянку на тротуарі, де немає місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, чим порушено пункт 15.10. б) Правил.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Технічним пристроєм, яким зафіксоване правопорушення є мобільний термінал Samsung з АРМ інспектора з паркування.

Зі змісту матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб BMW M235I, номерний знак НОМЕР_2 розміщено на тротуарі, біля проїзної частини перед обмежувальними огородженнями.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Відповідно до частини 1 статті 122 КпАП України порушення правил стоянки тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 15.10 Правил, стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах.

Фактичною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 слугувало те, що позивач здійснював стоянку належного йому транспортного засобу на тротуарі.

Обов`язок доводити правомірність оспорюваного рішення покладено на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду було надано фотознімки, відповідно до яких належним позивачу транспортним засобом BMW М235І д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено стоянку на тротуарі.

За змістом піндпункту в) пункту 15.10 Правил, водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснюється легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуара; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

За диспозицією вказаного пункту Правил дорожнього руху, краєм тротуару є зовнішній бік тротуару, що знаходиться біля дорожньої полоси для руху транспортних засобів. Паркування автомобілів на краю тротуару із залишенням по внутрішній його стороні 2 метри для вільного руху пішоходів передбачає уникнення руху транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки по тротуару та убезпечення тим самим пішоходів, забезпечення вільного руху тротуаром.

Суд зазначає, що з наявних у справі матеріалів фотофіксації чітко вбачається, що належний позивачу транспортний засіб був припаркований на краю тротуару, який примикає до проїзної частини. Поблизу розташовано знак 3.34 «Зупинку заборонено» та знак 5.44 «Кінець зони стоянки», дія яких поширюється на проїзну частину.

Зважаючи на те, що автомобіль позивача було припарковано на краю тротуару, який примикає до проїзної частини, та розташовано таким чином, що він не створював перешкоди для руху пішоходів та інших учасників руху, а для пішоходів залишена вільна відстань значно більша ніж 2 метри, суд дійшов до висновку про відсутність у діях позивача порушення пункту 15.10. б) та відповідно складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

При ухваленні рішення у справі суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №750/3679/17, який виснував, зщо «доводи касаційної скарги про те, що пункт 15.10 ПДР слід застосовувати у взаємодії із пунктом 11.13, а тому на тротуар можна виїжджати тільки двома колесами передньої або бічною частиною автомобіля, є суб`єктивним трактуванням відповідача норм Правил дорожнього руху, а тому не можуть розцінюватись судом як беззаперечний аргумент щодо правомірності винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності».

Суд також вважає, що оскільки чинне законодавство не містить визначення того, що є краєм тротуару, а також підпункт в) пункту 15.10 Правил не містить додаткових вимог щодо того як саме має здійснюватися стоянка транспортного засобу на тротуарі (двома колесами передньої або бічною частиною автомобіля або всіма колесами автомобіля) неправомірним є довільне трактування інспектором з паркування Правил дорожнього руху та фактичне звуження меж допустимої поведінки водія транспортного засобу.

Суд наголошує, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов обгрунтованого висновку у справі, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, відповідачем недоведений, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови серії 2КІ № від 19.11.2025 підлягають задоволенню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення.

Розподіл судових витрат

У відповідності до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

У відповідності до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд зазначає, що за подання адміністративного позову про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності передбачений судовий збір у розмірі 605,60 гривень, який був сплачений позивачем, що підтверджується квитанцією ID: 6790-8866-9179-8231 від 01.12.2025.

Враховуючи задоволення позову з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Окрім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Згідно положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною третьої статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У матеріалах справи містяться копії: 1) Договору про надання правової допомоги від 12.11.2025 укладеного між позивачем та адвокатом Поліщуком Василем Васильовичем; 2)Додаткової угоди від 12.11.2025 до Договору про надання правової допомоги від 12.11.2025, в якій визначено вартість послуг адвоката, що становить 10 000,00 гривень; 3) Акту про надання правових послуг від 19.01.2025; 4) Акту про надання правових послуг від 26.01.2026; 5) Розрахунку гонорару адвоката; 6) Платіжної інструкції від 01.12.2025 на суму 10 000,00 гривень; 7) Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №389; 8) оригінал ордеру на надання правової допомоги.

Згідно частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У поданому до суду відзиві на позов відповідач зазначає, що ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару успіху, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, відповідач звертає увагу суду, що дана справа в силу пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, експертиза у справі не проводилась, жодних заяв та клопотань не подавалось, адвокат на подавав жодного запиту до Департаменту чи інших органів з питань, що стосуються предмету спору, а сама позовна заява викладена на 4 аркушах, півтора з яких це вступна та прохальна частини. Наведене у своїй сукупності вказує на те, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, не є належним чином обґрунтованою та завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу, із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, відповідач зазначає, що є бюджетною установою, повністю фінансується із бюджету міста Києва, і в умовах воєнного стану надмірні стягнення з місцевого бюджету негативно впливають на функціонування міста.

Враховуючи викладене відповідач просить суд відмовити у стягненні відповідних судових витрат.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень.

Вирішуючи вказану вимогу суд зазначає, що він не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

Суд встановив, що позивачем дійсно понесенні витрати на професійну правничу допомогу в цій справі у розмірі 10 000,00 гривень, водночас, враховуючи критерій складності справи, а також принципи справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку, що такий розмір гонорару адвоката є завищеним щодо відповідача, який є бюджетною установою та повністю фінансується із бюджету міста Києва.

Суд враховує участь представника позивача - адвоката Поліщука Василя Васильовича у судових засіданнях, виконану ним роботу з дослідження судової практики пов`язаної із предметом спору та доведення в судовому засіданні переконливості його правової позиції, а тому суд вважає, що справедливим буде відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 гривень.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 262, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 2КІ № від 19.11.2025 винесену головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу контролю оплати послуг на майданчиках для паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павловим Олександром Володимировичем відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за частиною 1 статті 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.31, корпус 2; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на судове рішення протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Чекулаєв