Справа № 320/13381/25
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року Київ справа №320/13381/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ТУ ДСА, Територіальне управління).

Просив визнати протиправними дії щодо винесення наказу від 16.01.2025 № 4/к «Про присвоєння надбавки за вислугу років» у частині встановлення з 01.01.2025 надбавки за вислугу років на державній службі позивачу, як заступнику керівника апарату суду, - у розмірі 30 відсотків посадового окладу, стаж державної служби становить 44 роки 09 місяців 29 днів на день призначення (підпункт 9 пункту 1 наказу від 16.01.2025 № 4/к), у зв`язку із чим просив скасувати цей наказ у відповідній частині, а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років державної служби з 01.01.2025 відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме - на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу у запропонований ним спосіб, та у подальшому нараховувати та виплачувати спірну надбавку відповідно до наказу від 15.08.2016 № 88/к «Про встановлення надбавки за вислугу років».

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що оскаржуваним наказом йому було встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, що обчислена з урахуванням вимог пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», положення якого не узгоджуються з положеннями статті 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (Закон № 889-VIII). Закон про Державний бюджет України не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, а Верховна Рада України не повноважна під час прийняття Закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. Звернув увагу, що відповідно до частини першої статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих судів регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме Закон № 889-VIII, який в частині оплати праці державних службовців, є спеціальним відносно до Закону № 4059-IX. Підкреслював, що у випадку існування колізії між нормами загального і спеціального законів застосуванню підлягає норма спеціального закону.

Ухвалою суду від 25.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти задоволення позову заперечив, надіслав відзив на позовну заяву, зазначивши, що ТУ ДСА як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня має право здійснювати відповідні видатки, виключно у межах бюджетних асигнувань. Вказали, що станом на час звернення позивача до суду норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» неконституційним не визнавалися.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Наказом ТУ ДСА в Київській області від 05.10.2012 № 86/к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника керівника апарату Богуславського районного суду Київської області. Продовжено виплату надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу з урахуванням доплат за ранг державного службовця (стаж роботи, що давав право на надбавку, становить повних 32 роки 1 місяць 13 днів станом на 05.10.2012 року), відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Наказом ТУ ДСА в Київській області від 15.08.2016 № 88/к «Про встановлення надбавки за вислугу років» встановлено з 10.08.2016 надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50 відсотків посадового окладу (стаж роботи, що давав право на надбавку, становить повних 35 років 11 місяців 18 днів) відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІ.

Наказом ТУ ДСА в Київській області від 16.01.2025 №4/к «Про присвоєння надбавки за вислугу років» ОСОБА_1 з 01.01.2025 встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу (стаж роботи, що давав право на надбавку, становить повних 44 роки 04 місяці 01 день на день призначення) згідно із підпунктом 1, 2 пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Вказаний наказ видано на підставі пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Не погоджуючись із наказом від 16.01.2025 №4/к у частині встановлення надбавки за вислугу років, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із такого.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади, зокрема загальні питання організаційного забезпечення діяльності судів, визначено в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (Закон № 1402-VIII).

За правилами частини першої статті 150 Закону № 1402-VIII призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Правовий статус державного службовця та відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає Закон України «Про державну службу» № 889-VIII (Закон № 889-VIII).

У відповідності до частини першої статті 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно із частиною першою статті 46 Закону № 889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

За нормами статті 52 Закону № 889-VIII (у редакції на час виникнення спірних відносин) надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Дію частини першої статті 52 зупинено на 2025 рік в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX від 19.11.2024.

Пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-ІХ встановлено, що у 2025 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, з урахуванням класифікації посад, проведеної у 2024 році, крім державних органів, зазначених у пунктах 16 та 17 цього розділу та частині сьомій статті 50 Закону України «Про державну службу».

Пункт 13 передбачає, що в 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з:

1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України;

2) варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.

Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд зазначає, що спір у випадку, який розглядається, виник у зв`язку із встановленням позивачу у 2025 році надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, що обчислені з урахуванням вимог пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону №4059-ІХ.

Суд зазначає, що Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду розглянув 30.05.2025 справу №240/7215/24 як зразкову, предметом спору якої було встановлення надбавки за вислугу років на державній службі.

За наслідками розгляду справи №240/7215/24 Верховним Судом зроблено такі висновки: особливості обчислення надбавки за вислугу років є частиною реформи оплати праці державних службовців. Ключові аспекти цієї реформи сформульовано в Концепції реформування системи оплати праці державних службовців, затвердженій розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 №622-р (далі - Концепція), що є частиною Стратегії реформування державного управління України на період до 2021 року, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №474 (далі - Стратегія).

Стратегією було визначено пріоритетність завдань з реалізації положень Закону №889-VIII стосовно реформування системи оплати праці державних службовців, зокрема підвищення прозорості, передбачуваності та справедливості заробітної плати, посилення ролі сталої частки (посадового окладу) в структурі заробітної плати державних службовців.

Відповідно до Концепції, шляхами її реалізації є, зокрема, зміни щодо подальшого посилення ролі посадового окладу внаслідок оптимізації структури заробітної плати державного службовця, а саме: зменшення максимальної надбавки за вислугу років до 30 відсотків (за умови підвищення посадових окладів) або врахування «ефективної вислуги» як кроків у запровадженій системі грейдів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 №831-р «Деякі питання реформування державного управління України» затверджено Стратегію реформування державного управління України на 2022-2025 роки, відповідно до якої підвищення престижу держави та її конкурентоспроможності як роботодавця, створення можливості залучати та утримувати на державній службі найбільш кваліфікованих фахівців зумовлює необхідність проведення реформи системи оплати праці державних службовців, яка передбачатиме, зокрема підвищення прозорості, передбачуваності та справедливості заробітної плати, посилення ролі сталої частини та обмеження варіативної частини (частини, яка може змінюватися за рішенням керівника) в структурі заробітної плати на індивідуальному рівні та фонду заробітної плати кожного державного органу (частка сталої частини заробітної плати повинна становити не менш як 70 відсотків, а варіативної частини - не більш як 30 відсотків), зменшення та усунення розриву в оплаті праці державних службовців. Зменшення частки премій сприятиме запобіганню встановленню керівником розміру заробітної плати на власний розсуд, а також зниженню ризику політизації державних службовців.

Результатом упровадження вказаної реформи стало зростання посадових окладів державних службовців у порівнянні з 2023 роком. Так, відповідно до Схеми посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (зі змінами), посадовий оклад головного спеціаліста органу, юрисдикція якого поширюється на територію одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення, був встановлений на рівні 5 600 грн.

У Рішенні від 22.05.2008 №10-рп/2008 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України у статті 92 визначила сфери, зокрема, бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає Закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і, як наслідок, - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

У рішенні від 27.11.2008 у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

За нормами статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци 2, 3 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі № 1-37/2008).

Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

У Рішенні від 28.08.2020 №10-р/2020 Конституційний Суд України наголосив на тому, що скасування чи зміна Законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання не допускається.

За результатами розгляду справи №240/7215/24 як зразкової, Верховний Суд резюмував, що спосіб, у який законодавець реалізував реформу оплати праці державних службовців, утворив протиріччя у законодавстві (унаслідок існування двох законів, які по-різному регулюють одні й ті самі відносини) і призвів до фактичного обмеження передбаченого в Законі №889-VIII розміру надбавки за вислугу років державним службовцям, що, виходячи з указаних рішень Конституційного суду України, суперечить Конституції України.

Ураховуючи, що на момент винесення наказів стосовно встановлення розміру надбавки за вислугу років, норми спеціального Закону №889-VIII не зазнали змін в частині порядку обчислення надбавки за вислугу років, а Закон №4059-ІХ, як резюмовано Верховним Судом, не може зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин, нарахування позивачці у 2025 році надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог статті 52 Закону №889-VIII - на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Водночас, судом встановлено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» №4282-IX від 11.03.2025, який набув чинності 01.04.2025 року, статтю 52 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII викладено в новій редакції, а саме:

« 1. Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

2. Розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби.

3. Компенсація у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, встановлюється в розмірі та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

4. Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).

5. Розмір місячної або квартальної премії, премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «A», встановлюється у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

6. Фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці».

Тобто, з моменту набуття чинності вищевказаним законом, регулювання оплати праці державних службовців вже не має розбіжностей.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що у цьому випадку застосуванню підлягає норма спеціального нормативно-правового акта, а саме - статті 52 Закону України «Про державну службу», а не норми розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених законодавством.

Тому суд резюмує, що відповідач, прийнявши спірний наказ, порушив право позивача на належний рівень оплати праці державних службовців, гарантований статтями 46, 50 та 52 Закону України «Про державну службу» у частині права отримання надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, стаж державної служби позивача становить 44 роки 09 місяців 29 днів на день призначення. Виходячи з передбаченого у статті 52 Закону №889-VIII порядку нарахування надбавки за вислугу років, розмір такої надбавки має бути у розмірі 50 відсотків посадового окладу.

Зі змісту частин першої-четвертої статті 148 Закону «Про судоустрій та статус суддів» випливає, що функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих судів, у тому числі щодо виплати заробітної плати працівника апаратів місцевих судів, здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Беручи до уваги, що в 2025 році виплата позивачу надбавки за вислугу років була протиправно обмежена внаслідок застосування до спірних правовідносин пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України № 4059-ІХ, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Територіального управління провести позивачу нарахування та виплату надбавки за вислугу років з 01.01.2025 на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Водночас, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснювати перерахунок та виплату надбавки за вислугу років у подальшому, задоволенню не підлягають, як передчасні.

Беручи до уваги наведене у сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 16.01.2025 № 4/к «Про присвоєння надбавки за вислугу років» у частині встановлення з 01.01.2025 ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області (; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 58-Б) здійснити перерахунок та виплату заступнику керівника апарату Богуславського районного суду Київської області ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) надбавки за вислугу років на державній службі з 01.01.2025 відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме: на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.