Справа № 140/3351/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 140/3351/25 пров. № А/857/39681/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року (головуючий суддя Сорока Ю.Ю., м.Луцьк) у справі №140/3351/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

31.03.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову № ПШ 039321 від 30.12.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 680 грн. щодо ОСОБА_1 ; визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 039287 від 30.12.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000 грн щодо ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що в грудні 2024 року отримав від відповідача по справі - відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Укртрансбезпеки лист від 11.12.2024 про виклик на 30.12.2024 на розгляд справи про порушення абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», виявленого під час рейдової перевірки, зафіксованого актом АР № 049478. Актом перевірки встановлено, що водій ОСОБА_2 , керував автомобілем Mersedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 , жительці м. Львів, згідно договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників транспортних засобів, застрахований ОСОБА_4 , код НОМЕР_3 , на автодорозі М-06, 267 км+100, допустив порушення: ст. 34, 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказ МТЗУ № 385 від 24.06.2010, а саме перевезення вантажу з Іспанії в м. Київ (зі слів водія), яке виконувалось водієм без оформлення документів на вантаж (CMR); ТЗ не обладнано повіреним та діючим тахографом. Єдиною підставою для скерування вказаних матеріалів разом із актом АР № 049478 від 08.10.2024 на розгляд відповідача та винесення ним за результатами їх розгляду 30.12.2024 протиправних постанов про застосування до мене адміністративно-господарських штрафі № ПШ 039321 та № ПШ 039287 стали відомості з інформаційної системи «Шлях». Повідомляє, що транспортний засіб Mersedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 колись був у його власності, проте на початку 2024 року проданий.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим через те, що воно прийнято судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування ним норм матеріального права. Вказує, що виходячи виключно з роздруківки із системи «Шлях», де вказано, що транспортний засіб Mersedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 є засобом здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 на момент винесення відповідачем оскаржуваних постанов, суд першої інстанції повважав позов безпідставним і відмовив у його задоволенні. Натомість всі матеріали справи вказували, що ОСОБА_1 не організовував перевезення вантажу при якому виявлено порушення, транспортний засіб яким його вчинено вже не перебував у його власності, оренді, кредиті чи лізингу, будь-якій інші формі використання, а тому він не міг відповідати за порушення, які не вчиняв. За відсутності належних, достатніх та допустимих доказів, які б вказували що позивач при здійсненні перевезення, в ході якого допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» виступав в якості автомобільного перевізника, суд першої інстанції безпідставно визнав встановленою цю обставину. Окрім цього, звертає увагу апеляційного суду, що суд першої інстанції безпідставно звузив тлумачення транспортних засобів, які допускаються до використання під час провадження господарської діяльності, вказавши лише підпункт 4 пункту 27 Ліцензійних умов. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

04.11.2025 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Відповідач апеляційну скаргу не визнає та просить відмовити у її задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення. При цьому, вказав, що 08.10.2024 посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку №000755 та тижневого графіка перевірок проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо ОСОБА_1 . Водій надав для перевірки посвідчення водія НОМЕР_4 , свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , СТМ 371716, свідоцтва про реєстрацію ТЗ, що перевозились НОМЕР_5 . Під час зазначеної перевірки було виявлено, що ТЗ Мерседес Бенц, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Боро, реєстраційний номер НОМЕР_6 , резидентом України виконувались міжнародні перевезення вантажів за відсутності міжнародної товарно- транспортної накладної (CMR), транспортний засіб не обладнаний діючим та повіреним тахографом, що зафіксовано в Акті №АР049478 від 08.10.2024. У даній справі, скриншотами з системи «Шлях» підтверджується, що , реєстраційний номер НОМЕР_1 є засобом провадження діяльності саме перевізника ОСОБА_1 . При цьому, як слідує із наданого позивачем Акту огляду реалізованого транспортного засобу (який не підписаний покупцем), ТЗ мав перейти у власність покупця 24.02.2024. Відтак, позивач, за умови невикористання даного ТЗ у діяльності, мав протягом місяця внести зміни в систему «Шлях» (п. 16 Ліцензійних умов №1001). Проте, станом на 04.12.2024, транспортний засіб все ще зафіксований у «Шляху», як такий, що використовується Позивачем. Тобто, позивач маючи можливість і обов`язок внести зміни, не зробив цього.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області відповідно до щотижневого графіка проведення рейдових перевірок у період з 07.10.2024 по 13.10.2024, на підставі направлення від 04.10.2024 №000755 проводилася рейдова перевірка на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, які знаходяться на адміністративній території у Рівненській області. У ході рейдової перевірки 08.10.2024 у Рівненській області від М-06, 267км 1700 було перевірено транспортний засіб автобус марки MERCEDES-BENZ/BORO, реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Для перевірки водій вказаного транспортного засобу посвідчення водія НОМЕР_4 , свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , НОМЕР_8 .

Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.10.2024 №049478 зафіксовано порушення суб`єктом господарювання ст. 34, 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказ МТЗУ № 385 від 24.06.2010, а саме перевезення вантажу з Іспанії в м. Київ (зі слів водія), яке виконувалось водієм без оформлення документів на вантаж (CMR); ТЗ не обладнано повіреним та діючим тахографом, відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1. ст. 60 вказаного Закону, а саме виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону.

12.12.2024 відповідач надіслав позивачу рекомендованим листом повідомлення від 11.12.2024 №110858/24/24-24 про розгляд з 10 по 12 год. 30.12.2024 справи про порушення абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, виявленого під час проведення рейдової перевірки, а також копію акту перевірки.

Постановою в. о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.12.2024 №ПШ039321 з перевізника ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 680 грн за управління транспортним засобом, який не обладнано повіреним та діючим тахографом.

Постановою в. о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.12.2024 №ПШ039287 з перевізника ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 грн за відсутність документів, перелік яких визначений ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: документів на вантаж (CMR).

Позивач не погодився із постановами Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.12.2024 №ПШ039321 та №ПШ039287, тому оскаржив її до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон №2344-III, який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Згідно частини сьомої статті 6 Закону №2344-ІII центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За змістом частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Як установлено частиною чотирнадцятою статті 6 Закону №2344-III, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №2344-ІII рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт; нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (Порядок №1567).

Відповідно до пункту 12 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Згідно пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Як передбачено пунктами 20, 21 Порядку №1567, виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктами 25 - 27 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Статтею 34 Закону №2344-ІІІ визначено вимоги до автомобільного перевізника. Автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів. Автомобільні перевізники з кількістю транспортних засобів десять і більше зобов`язані організовувати підвищення кваліфікації керівників і спеціалістів автомобільного транспорту, діяльність яких пов`язана з наданням послуг автомобільного транспорту, у термін один раз на п`ять років, а з питань безпеки перевезень, охорони праці та пожежної безпеки - у термін один раз на три роки в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Окрім цього, відповідно до статті 53 Закону №2344-ІІІ, організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень. До міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки. При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж. При виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях); білетно-облікову документацію; схему маршруту.

При виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж. При виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти повинні мати: дозвіл України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію. У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи. Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Абзацом шостим частини першої статті 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність автомобільних перевізників за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; Абзацом одинадцятим частини першої статті 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність автомобільних перевізників за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів зауважує, що апелянт не заперечує про наявність порушень, проте вказує, що відповідач у спірних правовідносинах безпідставно саме його визначив автомобільним перевізником.

Відтак, апеляційний суд наголошує, що абзацом першим частини першої статті 60 Закону №2344-IIІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 , а напівпричепа марки BORO реєстраційний номер НОМЕР_7 ОСОБА_5 .

Водночас, аналізуючи наведені вище положення законодавства, колегія суддів звертає увагу, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацами шостим та одинадцятим частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №240/22448/20, від 12.10.2023 у справі №280/3520/22, та від 12.06.2024 у справі №140/2050/22.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню. У свою чергу, пунктом 24 частини першої статті 7 вказаного Закону визначено, що ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1001 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом (Ліцензійні умови, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Ліцензійних умов єдина інформаційно-аналітична система - реєстр, функцією якого є збирання, накопичення, облік та надання інформації про засоби провадження діяльності, матеріально-технічну базу та персонал ліцензіата; засоби провадження діяльності - транспортні засоби здобувачів ліцензії, ліцензіатів, відповідно заявлені та такі, що використовуються для провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Згідно підпункту 4 пункту 27 Ліцензійних умов до використання під час провадження господарської діяльності допускаються транспортні засоби, які, зокрема, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як засоби провадження господарської діяльності ліцензіата, що відповідають цим Ліцензійним умовам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, до видів діяльності якого належать 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Як слідує із даних системи «Шлях», транспортний засіб автобус марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є засобом провадження діяльності саме перевізника ОСОБА_1 , про що також зазначено в акті перевірки.

Окрім цього, наказом Укртрансбезпеки від 28.08.2023 №586 видано перевізнику ОСОБА_1 , на підставі заяви від 23.08.2023 №4304/8/2023 ліцензію на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів) (https://old.dsbt.gov.ua/uk/storinka/nakaz-ukrtransbezpeky-no-586-vid-28082023-pro-pryynyattya-rishen-za-rezultatamy-rozglyadu).

Пунктом 28 Ліцензійних умов передбачено, що використання транспортного засобу одночасно декількома ліцензіатами заборонено.

Вказане вище свідчить про те, що саме апелянт використовує для перевезення транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач правильно визначив автомобільним перевізником саме позивача ОСОБА_1 , позаяк із даних системи «Шлях», транспортний засіб автобус марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є засобом провадження діяльності саме перевізника ОСОБА_1 , який є фізичною особою - підприємцем, має ліцензію на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 140/3351/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар