Справа № 420/38299/25
Суддя: Казанчук Г.П.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/38299/25
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

дата складання повного тексту

рішення суду 17.12.2025 року;

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

суддя-доповідач Казанчук Г.П.

суддів: Єщенка О.В., Градовського Ю.М.

вирішуючи питання щодо дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду під час розгляду апеляційної скарги НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просив:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року, виходячи з фіксованої величини 2681, 02 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 (надалі позивач) зазначає, що 20 серпня 2025 року він звернувся до відповідача із заявою щодо виплати індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.03.2018 по 19.07.2022 в повному обсязі відповідно до абзаців 3, 4, 5, пункту 5 Порядку №1078. Листом від 20.09.2025 за №09/M-12646/14313 (надійшло в жовтні 2025 року) відповідач відмовив в здійсненні перерахунку індексації обґрунтував своє рішення тем, що індексація виплачена у повному розмірі. Вважаючи, що бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати фіксованої суми індексації-різниці з 01.03.2018 по 19.07.2022 є протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (надалі відповідач) подав відзив на позову, у якому не погоджується із заявленими вимогами та зазначає, що оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року складав 3321,38 грн., а сума можливої індексації 4463,15 грн., то слід дійти висновку, що позивач не має права на індексацію у розмірі 4463,15 грн. щомісячно, отже позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Стягнуто з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

При зверненні до суду, до позовної заяви долучена заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду, проте, вирішуючи питання відкриття провадження у даній справі, вказана заява залишена поза увагою суддею першої інстанції. Водночас, суддею зазначено про відсутність підстав для залишення позову без руху.

Як у позовній заяві, так і рішенням суду охоплений період з 01.03.2018 по 19.07.2022 включно. При цьому, у заяві про поновленні строку звернення до суду позивач вказує, що період з 01.03.2018 року по 19.07.2022 року регулюється положенням статті 233 КЗпП України, у редакції, яка визнала право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами, з огляду на таке.

За правилами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 4 статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дослідивши зазначені у заяві про поновлення строку для звернення, яку не було вирішено суддею першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Характерною особливістю спірних правовідносин є те, що позивач просить перерахувати грошове забезпечення за період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до статті 233 КЗпП України [19 липня 2022 року].

Тож для вирішення питання, яку редакцію статті 233 КЗпП України застосовувати до спірних правовідносин, необхідно з`ясувати, з якою подією слід пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду з позовом у цій категорії спорів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, КЗпП України доповнено главою XIX (зокрема, пунктом 1, який передбачає продовження строків, визначених статтею 233 на строк дії карантину).

На момент внесення цих змін стаття 233 КЗпП України передбачала тримісячний строк звернення за вирішенням трудового спору [з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права]; місячний строк [з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки] - у справах про звільнення та річний строк [з дня виявлення заподіяної працівником шкоди] для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

Водночас, на момент внесення цих змін, стаття 233 КЗпП України діяла у редакції, яка передбачала можливість звернення до суду із позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, якою з 24:00 год 30 червня 2023 року скасовано карантин, опублікована в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» №130 30 червня 2023 року, тобто в останній день карантину.

Вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, суд дійшов таких висновків:

Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

З урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.03.2025 року по справі 460/21394/23.

Позивача звільнено з військової служби 25.08.2023 року, а до суду позов подано 13.11.2025 року, тобто після спливу одного року двох місяців.

Отже, звертаючись до суду з даним позовом 13.11.2025 року, позивач пропустив строк звернення з до суду з позовними вимогами щодо протиправної бездіяльності та зобов`язання нарахувати грошове забезпечення за період за 19.07.2022 року. Водночас, на правовідносини щодо позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання нарахувати грошове забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.07.2022 року, тримісячний строк звернення до суду не розповсюджується.

Колегія суддів відхиляє доводи щодо розповсюдження статті 233 КЗпП України у редакції чинній до 19.07.2022 року на правовідносини 19.07.2022 року, і вважає за необхідне запропонувати ОСОБА_1 подати заяву про поновлення строку звернення до суду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 308, 311 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Запропонувати ОСОБА_1 подати заяву про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог за 19 липня 2022 року.

Надати строк для подачі вказаної заяви, протягом п`яти днів, з дня отримання даної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач Г.П. Казанчук

Судді Ю.М. Градовський

О.В. Єщенко