Справа № 320/49873/24
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

10 лютого 2026 року

м. Київ

справа №320/49873/24

адміністративне провадження №К/990/4279/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року

у справі №320/49873/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести зміни в довідку грошового забезпечення, видану Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області від 17 лютого 2022 року та 01 вересня 2022 року для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року, передбачені постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, для розрахунку посадового окладу, перерахунку пенсії на підставі рішень судів у справах №826/6453/18, №620/3030/20, під час розрахунку застосувати термін «не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року повернуто особі, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 28 січня 2026 року звернувся з касаційною скаргою, заявою про поновлення строку на касаційне оскарження та клопотанням про звільнення від сплати судового збору до Верховного Суду.

При вирішенні питання щодо відповідності касаційної скарги положенням частини третьої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегією суддів з`ясовано наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина перша статті 77 КАС України).

Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року №3262-IV, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року була ухвалена в порядку письмового провадження та набрала законної сили з моменту її прийняття.

Отже, останнім днем для звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою в межах встановленого законом строку був день із датою 22 жовтня 2025 року, тоді як касаційну скаргу до Верховного Суду заявником подано 28 січня 2026 року, що свідчить про пропуск встановленого законом процесуального строку на касаційне оскарження.

Пропущений строк касаційного оскарження може бути поновлений судом, якщо за результатами оцінки та перевірки наведених заявником у відповідній заяві підстав пропуску такого строку, суд дійде висновку про їх поважність.

Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником на обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

Колегія суддів, проаналізувавши доводи ОСОБА_1 , наведені з метою доведення поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року, дійшла висновку про їх необґрунтованість.

Скаржник стверджує, що відсутність світла у період з липня 2024 року по листопад 2025 року унеможливила доступ до «Електронного суду».

На думку колегії суддів, такі обставини як відсутність електроенергії у житловому приміщенні протягом 16 місяців не є непереборною обставиною для особи, яка виявляє належну зацікавленість у розгляді своєї справи. Скаржник мав можливість скористатися альтернативними способами доступу (звернення до центрів надання безоплатної правової допомоги або звернення до суду особисто/поштою). Тривалий період свідчить про пасивну поведінку заявника, що не відповідає принципу добросовісного користування процесуальними правами.

Заявник посилається на загальні обставини воєнного стану та обмеження споживання енергії (3-4 години на добу) з листопада 2025 року.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне застосувати правовий підхід Верховного Суду, викладений у постанові від 23 березня 2023 року у справі №761/28821/20, у якій Судом наголошувалось на тому, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Верховний Суд у вищевказаній постанові відзначав, що саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме запровадження воєнного стану вплинуло на можливість дотримання процесуального строку.

Застосовуючи вищенаведений правовий підхід колегія суддів встановила, що у заяві про поновлення процесуального строку позивачем не зазначено, як саме воєнний стан перешкодив вчиненню конкретної процесуальної дії. Разом з тим, оскільки режим обмежень (3-4 години на добу) все ж передбачав наявність світла, у скаржника був час для подання скарги через підсистему ЄСІКС «Електронний суд».

Скаржник також вказує, що пункти розпочали роботу лише 28 грудня 2025 року, що завадило йому подати скаргу раніше.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки оскаржувана ухвала датована 22 вересня 2025 року, а тридцятиденний строк для звернення з касаційною скаргою сплив ще 22 жовтня 2025 року, тобто задовго до масових відключень листопада та відкриття пунктів незламності у грудні. Таким чином, ці події відбулися вже після пропуску строку і не могли бути безпосередньою причиною.

Отже обставини, на які посилається скаржник (судовий спір з енергопостачальником), мають індивідуальний характер і зумовлені його діями/бездіяльністю у цивільно-правових відносинах, що не може нівелювати обов`язковість процесуальних строків.

Ухвала винесена 22 вересня 2025 року, а скарга сформована лише 28 січня 2026 року. У даному випадку зволікання із подачею касаційної скарги у 4 місяці є надмірною.

Скаржник не обґрунтував, чому відсутність світла заважала йому надіслати скаргу у паперовому вигляді через відділення «Укрпошти», які працювали в штатному режимі.

Враховуючи викладене, Суд не може визнати вказані причини поважними, оскільки вони не є об`єктивно непереборними, а посилання на події листопада-грудня 2025 року не мають причинно-наслідкового зв`язку з пропуском строку ще у жовтні 2025 року.

Таким чином, заявнику слід надати Суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, навівши підстави та надавши належні і допустимі докази, що унеможливили своєчасне вчинення процесуальної дії зі звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою у строк визначений законом.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд установив, що вона також не відповідає вимогам статті 330 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Проте, всупереч цим вимогам заявником до касаційної скарги не додано документа про сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

Натомість скаржником заявлено клопотання про звільнення сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі.

При розгляді та вирішенні клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору Суд враховує наступне.

Частиною другою статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Статтею 8 Закону №3674-VI встановлено умови за яких суд своєю ухвалою може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати такого на певний строк: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Варто зауважити, що Законом №3674-VI визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Перелік пільг, визначений положеннями статті 5 Закону №3674-VI, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

У клопотанні про звільнення від сплати судового збору позивач, посилаючись на положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону №3674-VI, зазначає, що пенсія за вислугу років, яку він отримує, є похідною від заробітної плати (грошового забезпечення) та має однакову правову природу з нею (рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013, №9-рп/2013).

Справа про перерахунок пенсії є еквівалентом справи про стягнення заробітної

плати, оскільки:

- пенсія обчислюється з грошового забезпечення (стаття 45 Закону №2263-ХІІ);

- довідка обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки є складовою пенсії та похідною від заробітної плати;

- відсутність правильної методології розрахунку блокує отримання законної пенсії,

що є еквівалентом невиплаченої заробітної плати.

Позивач також наводить висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 листопада 2020 року у справі №815/460/18, у якому зазначено, що справи про перерахунок пенсії мають аналогічний правовий режим із справами про стягнення заробітної плати.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості наведених доводів колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

На підставі системного аналізу вищезазначеної норми права колегія суддів дійшла висновку, що ця норма передбачає пільгу виключно для позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Справи, пов`язані з пенсійними виплатами, виділені в законодавстві як окрема категорія соціальних спорів, на які дія пункту 1 частини першої статті 5 Закону №3674-VI не поширюється.

Колегія суддів, проаналізувавши Рішення Конституційного Суду України у справах №8-рп/2013 та №9-рп/2013, також вважає за необхідне зауважити, що ці справи стосуються права на соціальний захист в контексті застосування строків звернення до суду у спорах про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а не питань звільнення від сплати судового збору у спорах щодо зобов`язання видати довідку про грошове забезпечення для здійснення перерахунку пенсії.

Разом з тим колегія суддів відхиляє посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 листопада 2020 року у справі №815/460/18, з тих підстав, що така позиція стосується строків звернення до суду, встановлених положеннями статті 122 КАС України у спорах щодо нарахування та виплати пенсії, а не щодо наявності підстав для звільнення від судового збору.

Варто наголосити, що з аналізу статті 8 Закону №3674-VI чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18.

Беручи до уваги суб`єктний склад учасників цієї справи та предмет спору, колегія суддів вважає, що скаржник не є суб`єктом, на якого в даному випадку розповсюджується імперативна дія законодавства (стаття 5 Закону №3674-VI) щодо звільнення від сплати судового збору.

Проте законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2020 року у справі №420/1582/19, від 17 вересня 2020 року у справі №460/3138/19 та інших констатував, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення сплати судового збору.

Отже, належними доказами, на підставі яких суд може вирішити питання щодо звільнення (відстрочення або розстрочення) від сплати судового збору, є: довідка про доходи за попередній календарний рік разом із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, про склад сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, а також інші документи, що підтверджують майновий стан сторони.

Однак, на підтвердження доводів викладених у клопотанні, заявником не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що майновий/фінансовий стан ОСОБА_1 перешкоджає сплаті ним судового збору за подання касаційної скарги у даній справі у встановленому законодавством порядку та розмірі.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані з небажанням сторони сплатити судовий збір, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення (відстрочення, розстрочення) від такої сплати.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №3674-VI (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що з 01 січня 2026 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 3328,00 грн.

Частиною третьою статті 4 Закону №3674-VI встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 4 Закону №3674-VI (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) за подання касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить - один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, судовий збір, який ОСОБА_1 необхідно сплатити при поданні касаційної скарги, становить: 3328,00 грн х 0,8 = 2662,40 грн.

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102. Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходу бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)". Призначення платежу: *;101;22030102 (код класифікації доходів) ___________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб; реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір за позовом ______________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, частиною першою якої передбачено залишення позовної заяви без руху із зазначенням її недоліків, способу та строку для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, шляхом направлення до Суду обґрунтованої заяви про поновлення процесуального строку та документа про сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

Неусунення недоліків касаційної скарги в частині направлення до суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження (пункт 4 частини першої статті 333 КАС України).

У випадку неусунення недоліків щодо надання документа про сплату судового збору у визначеному законом розмірі, касаційна скарга буде повернута скаржнику відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 332 КАС України.

Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 169, 248, 330, 332, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати неповажними наведені ОСОБА_1 підстави пропуску строку та відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі №320/49873/24.

2. Відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі №320/49873/24.

3. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі №320/49873/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

4. Встановити десятиденний строк з моменту вручення ухвали для усунення встановлених судом недоліків.

5. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа