Справа № 120/9655/25
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 лютого 2026 р. Справа № 120/9655/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач 1) та комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №27/37 від 08.07.2025, оформленого протоколом від 08.07.2025 №27 про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати ОСОБА_1 відстрочку на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позовні вимоги обґрунтовується тим, що ОСОБА_1 зайнятий доглядом за хворою матір`ю (особою з інвалідністю ІІІ групи, безтерміново), яка за висновком медико-соціальної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, а тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Відтак, з метою оформлення відстрочки від мобілізації, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою, до якої додав повний пакет необхідних підтверджуючих документів. Однак відповідач прийняв рішення, оформлене протоколом від 08.07.2025 № 27, яким у наданні відстрочки відмовив у зв`язку з відсутністю акту обстеження сім`ї для встановлення факту догляду, а також у зв`язку з невідповідністю адреси проживання/фактичного перебування особи, яка потребує соціальних послуг, а саме адреса реєстрації та фактичного місця проживання згідно акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду с-ще Літин, Вінницького району, Вінницької області та адреса проживання згідно декларації про вибір лікаря м. Одеса, Одеської області.

Вказану відмову позивач вважає неправомірною і такою, що суперечить вимогам законодавства, а тому вирішив оскаржити її до суду.

Ухвалою суду від 25.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено судом строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивачем подано клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 08.09.2025 відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У відзиві на позовну заяву від 07.10.2025 відповідач 1 позовних вимог не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи тим, що вивчивши всі подані позивачем документи Комісією прийнято рішення про відмову у наданні останньому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення здійснювати догляд за особою з інвалідністю ІІІ групи.

Відповідач 2 у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, хоча копія ухвали про відкриття провадження була доставлена до його електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд".

Інших заяв чи клопотань по суті справи від сторін до суду не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Отже, беручи до уваги положення ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи позивача, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ № 699377 від 27.01.2021 мати позивача ОСОБА_2 , має ІІІ групу інвалідності (причина інвалідності загальне захворювання), яка встановлена їй безстроково.

Також згідно з медичним висновком ЛКК №378 від 30.06.2025 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду за станом здоров`я.

Згідно висновку ЛКК №378 від 30.06.2025 ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , потребує соціальної послуги на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відтак позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою, у якій просив оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

До вказаної заяви було долучено в копіях: паспорт ОСОБА_1 ; довідка Літинської сільради про місце проживання ОСОБА_1 ; довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; військово-обліковий документ ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 ; пенсійного посвідчення ОСОБА_2 № НОМЕР_3 ; паспорту ОСОБА_2 ; картки платника податків ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади відносно ОСОБА_2 ; Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду Літинської селищної ради від 02.07.2025; висновок ЛКК № 378 від 30.06.2025 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійні основі та медичного висновку ЛКК, виданих ТОВ «ХЕЛС КЛІНІК»; копія комп`ютерної томографії на ОСОБА_2 ; довідка управління праці та соціального захисту населення щодо ОСОБА_2 ; довідка до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ № , виданої 18.12.2021; індивідуальна програма реабілітації № 50120 ОСОБА_2 ; декларація № 0001-6 ЕТ4-К210 про вибір лікаря, який надає первину медичну допомогу.

Рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформленим протоколом від 08.07.2025 за №27, позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову під час мобілізації з посиланням на те, що

- відсутні документи, що підтверджують право на відстрочку, а саме: згідно Постанови КМУ від 23.09.2020 р. № 859, якщо фізична особа надає соціальні послуги за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги догляду на непрофесійній основі має інше зареєстроване місце проживання, для підтвердження факту спільного проживання з особовою обов`язковим є обстеження сім`ї для встановлення факту догляду, форма якого затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України від 29.01.2021року;

- невідповідність адреси проживання/фактичного перебування особи, яка потребує надання соціальних послуг, а саме адреса реєстрації та фактичного місця проживання згідно акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду с-ще Літин, Вінницького району, Вінницької області та адреса фактичного проживання згідно декларації про вибір лікаря м. Одеса Одеської області.

Зазначене рішення відповідача стало предметом оскарження за цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується такими мотивами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі-Закон № 3543-XII в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Водночас підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Закону № 3543-XII.

Зокрема, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Тобто за змістом вказаної правової норми не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які:

зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

зайняті постійним доглядом за батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд.

Отже, проаналізованими положеннями закону установлено різні категорії осіб, за якими може здійснювати догляд військовозобов`язаний, але водночас й відмінні умови для реалізації та набуття військовозобов`язаним права на відстрочку.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), яким, серед іншого, врегульовано процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Так, відповідно до Додатку № 5 вищезазначеного Порядку документами, які підтверджують право на відстрочку за пунктом 9 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII є:

для особи, яка зайнята доглядом, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб або свідоцтво про народження дитини, або свідоцтво про народження особи, яка здійснює догляд, та свідоцтво про народження дружини (чоловіка),

документи, що підтверджують неможливість здійснення догляду іншим працездатним членом сім`ї, який зобов`язаний здійснювати догляд (висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу іншого працездатного члена сім`ї в постійному догляді, довідка про смерть такого члена сім`ї, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім, або рішення суду про оголошення померлим, або витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин),

документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд, або акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8), у якому зазначаються відомості про наявність (відсутність) інших працездатних членів сім`ї, які могли б здійснювати такий догляд;

для особи, яка потребує догляду, - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді

Таким чином, наведені приписи Постанови № 560 уточнюють, які саме документи мають бути подані військовозобов`язаним задля реалізації права на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII залежно від підстав для відстрочки, які, як вже зазначалося вище, пов`язані категорією осіб, за якими може здійснювати догляд військовозобов`язаний, а саме:

1) хвора дружина (чоловік) військовозобов`язаного, його дитина та/або його батько чи матір;

2) батько чи матір дружини (чоловіка) військовозобов`язаного.

При цьому Додаток № 5 до Постанови № 560 визначає загальний перелік документів, який необхідно надати військовозобов`язаному для вирішення питання про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Тобто, як норми Закону № 3543-XII, так і норми Порядку № 560 розмежовують категорії осіб, за якими має здійснювати догляд військовозобов`язаний для набуття права на відстрочку, так і необхідні для цього документи, які повинні бути подані до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач до заяви про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації долучив копію свого свідоцтва про народження, чим підтвердив родинні з хворою матір`ю ОСОБА_2 , довідку до акту МСЕК серії 12 ААБ №699377, якою підтверджується статус матері позивача як особи з інвалідністю ІІІ групи; висновок ЛКК від 30.06.2025 №378, що підтверджує потребу ОСОБА_2 в постійному догляді; акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 02.07.2025, який підтверджує факт здійснення постійного догляду позивачем за матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження адреса реєстрації та фактичного місця проживання ОСОБА_2 надано витяг з Реєстру територіальної громади від 30.06.2025 та копію паспорта з відміткою про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому суд зауважує, що декларація про вибір лікаря на яку відповідач посилається у оскаржуваному рішенні не є тим документом, що підтверджує адресу реєстрації чи фактичного проживання.

Відтак, на переконання суду, подані відповідачу документи були достатніми для вирішення питання про надання позивачу відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.

На користь зазначеного висновку суду свідчать і внесені постановою Кабінету Міністрів України № 930 від 16.08.2024 зміни до пункту 9 Постанови № 560.

Цією постановою Уряд розмежував (уточнив) як категорії осіб, за якими здійснюється догляд, так і документи, які необхідно надати військовозобов`язаному для підтвердження права на відстрочку.

Зокрема установлено, що для надання військовозобов`язаному відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII документами, що підтверджують таке право є:

для особи, яка потребує постійного догляду, - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ;

для особи, яка зайнята постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб або свідоцтво про народження дитини, або свідоцтво про народження особи, яка здійснює постійний догляд), документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).

Отже, рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації є протиправним, адже у випадку позивача як нормами закону, так і нормами підзаконного правового акту не передбачено вимоги про надання акту обстеження сім`ї для встановлення факту догляду, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 29.01.2021 року.

З огляду на викладене адміністративний позов в частині скасування вищевказаного рішення відповідача 2, оформленого протоколом від 08.07.2025 за № 27, підлягає задоволенню.

Згідно з пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012 Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00, п. 25, суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент в цілях виконання зобов`язання за п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

За результатами розгляду справи, в межах предмету позову та на основі наявних у справі доказів суд доходить висновку, що відповідач 2 неналежно розглянув заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняв передчасне і протиправне рішення, яким відмовив позивачу у реалізації такого права.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про надання позивачу відстрочки вважається незакінченою і відповідач 2, реалізуючи свої повноваження на підставі законодавства, повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти обґрунтоване рішення по суті питання з урахуванням висновків суду.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Перевіривши обґрунтованість основних доводів позивача, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, обравши належний спосіб захисту його порушених прав у спірних правовідносинах, з урахуванням встановлених у справі обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн стягуються на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 , як юридичної особи.

Водночас суд вважає, що позивач має право на відшкодування всієї суми судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, тоді як прийняття судом рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав позивача.

Крім того, у даному випадку розмір компенсації судових витрат необхідно визначати виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог немайнового характеру. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 620/1116/20.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з перевірки наявності прав громадян на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене у формі протоколу від 08.07.2025 за № 27, про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом за результатами розгляду цієї справи, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Суддя Віятик Наталія Володимирівна