Справа № 300/8185/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2026 р. справа № 300/8185/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1-0907 від 26.12.2024, яким нараховано 224 186,30 грн орендної плати за землю за 2024 рік.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до Договору оренди землі від 12.01.2023 Печеніжинська селищна рада передала в строкове платне користування ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0006 площею 1,1825 га, яка розташована за межами населеного пункту села Сопів Коломийського району Івано-Франківської області. У зв`язку із затвердженням нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки рішенням Печеніжинської селищної ради від 15.11.2024 №2023-24/2024 внесено зміни до Договору оренди землі від 12.01.2023 в частині плати розміру відсотку орендної плати (з 8% на 4% нормативної грошової оцінки земельної ділянки). Однак, всупереч встановленого Договором оренди землі розміру орендної плати за землю Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області при складанні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та визначенні суми грошового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2024 рік не взято до уваги умови Договору (після внесення до нього змін) та норми чинного законодавства та визначено грошове зобов`язання за ставкою 8%, як було у попередній редакції Договору оренди, яка не була чинною на дату прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. З посиланням на норми Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України позивач вказує, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, який є підставою для визначення розміру податкового зобов`язання.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

05.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від із викладеними запереченнями проти позову. Представник зазначає, що за змістом ст. 654 ЦК України зміна умов договору вчиняється у такій самій формі, що й договір. Оскільки відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, то зміни, які вносяться шляхом укладання додаткової угоди до договору, набувають чинності після їх державної реєстрації. Відповідач зазначив, що листом Печеніжинської ТГ від 11.12.2024 контролюючому органу надано уточнену Інформацію про внесені зміни до договору оренди , укладеного з ОСОБА_1 , в частині зміни ставки земельного податку за дану земельну ділянку з 8% на 4%. До даного листа були додані Рішення селищної ради про внесення змін до договору оренди від 15.11.2024, Додаткова угода «Про внесення змін до договору оренди» від 22.11.2024 та Витяг з Державного реєстру речових прав від 02.12.2024 про внесення змін до договору оренди. Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, керуючись нормами ст. 288 ПК України, здійснило перерахунок орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :001:0006 площею 1,1825 га. При цьому, було враховано те, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки площею 1,1825 га з кадастровим номером :001:0006, укладена ОСОБА_1 з Печеніжинською селищною радою, набула чинності з 02.12.2024. Отже, до дати державної реєстрації вказаної додаткової угоди оренди даної земельної ділянки податок було нараховано за ставкою орендної плати (8%) в сумі 224 186,30 грн та з 02.12.2024 за ставкою (4%) в сумі 10 008,32 грн. Із урахуванням викладеного, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

12.01.2023 між Печеніжинською селищною радою та ОСОБА_1 укладено Договір оренди землі, згідно з яким Печеніжинська селищна рада передала в строкове платне користування ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0006 площею 1,1825 га, яка розташована за межами населеного пункту села Сопів Коломийського району Івано-Франківської області. Пунктом 9 вказаного договору визначено, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 8-13).

У зв`язку із затвердженням нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки Рішенням Печеніжинської селищної ради від 15.11.2024 №2023-24/2024 вирішено внести зміни до Договору оренди землі б/н від 12.01.2023 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0006 площею 1.1825 га, а саме викласти п. 9 Договору оренди у такій редакції: «Орендна тата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки» (а.с. 15).

На виконання даного Рішення сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 22.11.2024 до Договору оренди землі б/н від 12.01.2023, якою сторони погодили внести зміни до Договору оренди землі б/н від 12.01.2023, а саме, викласти п. 9 Договору оренди у такій редакції «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки» (а.с. 16).

В подальшому рішенням Печеніжинської селищної ради від 13.12.2024 №2063-24/2024 вирішено внести зміни до Рішення Печеніжинської селищної ради №2023-24/2024 від 15.11.2024, а саме п. 2 викласти в такій редакції:

« 2. Заключити додаткову угоду до Договору оренди землі б/н від 12.01.2023.

2.1. Додаткова угода набирає чинності з моменту введення нормативної грошової оцінки у с. Сопів, а саме з 01.01.2024» (а.с. 17).

На виконання даного Рішення сторонами укладено Додаткову угоду №2 від 20.12.2024 до Договору оренди землі б/н від 12.01.2023, якою сторони погодили відповідно до рішення Печеніжинської селищної ради від 15.11.2024 №2023-24/2024 та рішення Печеніжинської селищної ради від 13.12.2024 №2063-24/2024 викласти п. 9 Договору оренди у такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки». Також вказаною Додатковою угодою погоджено, що вона набирає чинності з моменту введення нормативної грошової оцінки у с. Сопів, а саме з 01.01.2024 і підписання її сторонами договору та є його невід`ємною частиною» (а.с. 18).

Листом Печеніжинської ТГ від 11.12.2024 контролюючому органу надано уточнену інформацію про внесені зміни до договору оренди, укладеного з ОСОБА_1 в частині зміни ставки земельного податку за дану земельну ділянку з 8% на 4% (а.с. 37).

До даного листа додані, зокрема, Рішення селищної ради про внесення змін до договору оренди від 15.11.2024, Додаткова угода «Про внесення змін до договору оренди» від 22.11.2024, Витяг з Державного реєстру речових прав від 02.12.2024 про внесення змін до договору оренди (а.с. 38-39).

При цьому, в переліку орендарів, з якими укладено договори оренди землі державної або комунальної власності станом на 01.02.2024, який також направлялось відповідачу, міститься інформація, в тому числі, про орендаря ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0006 площею 1.1825 га, нормативну грошову оцінку такої ділянки (3 052 536,7 грн) та дату витягу про нормативну грошову оцінку землі (19.01.2024) (зв. ст. а.с. 36).

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, керуючись нормами ст. 288 ПК України, здійснило перерахунок орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :001:0006 площею 1,1825 га. Зокрема, вважаючи, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки площею 1,1825 га з кадастровим номером :001:0006, укладена ОСОБА_1 з Печеніжинською селищною радою, набула чинності з 02.12.2024, до дати державної реєстрації додаткової угоди оренди даної земельної ділянки, податок нараховано за ставкою орендної плати (8%) в сумі 224 186,30 грн та з 02.12.2024 за ставкою (4%) в сумі 10 008,32 грн та, як наслідок, позивачу направлені податкові повідомлення-рішення від 26.12.2024 (а.с. 41).

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення №1-0907 від 26.12.2024, яким нараховано 224 186,30 грн орендної плати за землю за 2024 рік протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

У відповідності до статті 244 КАС України, суд вирішуючи питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати застосування фінансових санкцій зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, які діяли в часі на момент їх виникнення.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 ПК України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 ст. 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За визначенням пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України, плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду.

За приписами п. 285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Відповідно до п. 285.2 ст. 285 ПК України, базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

За приписами п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Пунктом 288.1 ст. 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з п. 288.4 ст. 288 ПК України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).

Відповідно до п. 288.5 ст. 288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Так, зі змісту зазначених правових норм вбачається, що законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Таким чином, з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2 ст. 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 цього Кодексу, враховуючи при цьому положення ч. 1 ст.58 Конституції України, згідно з якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, по факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладених в постановах від 07.08.2018 по справі №826/20301/13-а, від 25.02.2019 по справі №805/4039/16-а, що враховуються судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Пунктом 288.7 ст. 288 ПК України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

За нормами п. 289.1 ст. 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок..

Отже, що стосується розміру орендної плати за землю Податковим кодексом України встановлено тільки обмеження щодо максимального та мінімального розміру орендної плати за землю (п. 288.5 ст. 288 ПК України). За цим виключенням, інші питання щодо розміру орендної плати регулюються виключно договором оренди.

Відносини, пов`язані орендою землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 15 зазначеного Закону визначені істотні умови договору оренди, серед яких є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач користується земельною ділянкою з кадастровим номером :06:001:0006 площею 1.1825 га на підставі договору оренди землі від 12.01.2023 (а.с. 8-13)

При цьому, Додатковою угодою №1 від 22.11.2024 внесено зміни до Договору оренди землі б/н від 12.01.2023, а саме викладено п. 9 Договору оренди у такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки» (а.с. 16).

Окрім цього, Додатковою угодою №2 від 20.12.2024 внесено зміни до Договору оренди землі б/н від 12.01.2023, а саме сторони погодили відповідно до рішення Печеніжинської селищної ради від 15.11.2024 №2023-24/2024 та рішення Печеніжинської селищної ради від 13.12.2024 №2063-24/2024 викласти п. 9 Договору оренди у такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки». Також вказаною Додатковою угодою погоджено, що вона набирає чинності з моменту введення нормативної грошової оцінки у с. Сопів, а саме з 01.01.2024 і підписання її сторонами договору та є його невід`ємною частиною» (а.с. 18).

Таким чином, враховуючи вищенаведені висновки суду стосовно того, що питання розміру орендної плати регулюються виключно договором оренди, то суд погоджується із позивачем, що датою виникнення обов`язку орендаря зі сплати орендної плати у розмірі визначеному орендодавцем Печеніжинською селищною радою у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки, є дата 01.01.2024, яка погоджена сторонами та встановлена чинним Договором оренди земельної ділянки з урахуванням Додаткових угод №1 та №2.

В той же час, суд відхиляє посилання відповідача на нормативно-правове регулювання, яке є нечинним станом на дату виникнення спірним правовідносин, зокрема на ст. 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції до 2013 року, відповідно до якої укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Так, відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка діяла до 01.01.2013, договір оренди землі набував чинності після його державної реєстрації. А згідно зі ст. 20 зазначеного Закону у редакції, яка діяла до 01.01.2013, укладений договір оренди землі підлягав державній реєстрації.

Однак, дані статті втратили чинність та були виключені на підставі Закону №1878-VІ від 11.02.2010 (з урахуванням набрання чинності його положень).

Також частина 3 ст. 640 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), яка була чинною до 01.01.2013, передбачала, що договір, який підлягав державній реєстрації, вважався укладеним із моменту його державної реєстрації.

Однак, у зв`язку із змінами законодавстві, зокрема, викладенням ст. 640 Цивільною кодексу України у новій редакції, з 01.01.2013 законодавство щодо розглядуваного питання змінилось.

Так, згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), дата укладення договору, строк його дії, розмір орендної плати, тощо, є істотними умовами договору оренди землі.

Такий договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України), а моментом укладення договору оренди землі є дата одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Окрім цього, суд зауважує, що до 01.01.2013 підлягав реєстрації сам договір оренди, а вже після цієї дати державній реєстрації підлягає тільки речове право (право оренди земельної ділянки), а не сам договір.

Отже, для договорів оренди землі, укладених та підписаних після 01.01.2013, датою укладання договору та, відповідно, датою виникнення взаємних зобов`язань для сторін за договором, є дата його підписання, або інша дата, вказана у самому договорі, погоджена та встановлена за взаємною згодою сторін.

Таким чином, дата укладання договору оренди землі (а також і змін, внесених до нього) після 01.01.2013 не залежать ні від моменту державної реєстрації договору, ні від дати державної реєстрації права оренди за таким договором.

При цьому, судом витягу з Державного реєстру речових прав встановлено, що речове право ОСОБА_1 оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0006 зареєстровано 02.03.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08 (а.с. 14).

Таким чином, речове право оренди земельної ділянки позивача є зареєстрованим та, як вірно зауважив позивач, іншої державної реєстрації договорів, змін до них, додаткових угод, тощо законодавчо не передбачено та не вимагається.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 18.01.2023 у справі №357/8277/19, договір оренди земельної ділянки набуває чинності з дня, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Також на думку колегії суддів поняття «державна реєстрація договору» та «державна реєстрація речового права» різняться.

Реєстрація права оренди земельної ділянки є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення прав на землю, проте вказане не свідчить, що сам договір, для якого визначені загальні правила набрання чинності, набирає чинності з моменту реєстрації такого права. Також Верховний Суд констатує, що після внесення змін щодо виключення реєстрації самого договору оренди земельної ділянки, момент реєстрації майнових прав перестав впливати на момент набрання чинності таким договором. Таким чином, на думку ВС, договір оренди землі, укладений після 01.01.2013, набуває чинності з дня, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З огляду на викладене, суд вважає, що контролюючим органом безпідставно визначено спірним податковим повідомленням-рішенням №1-0907 від 26.12.2024 грошові зобов`язання з орендної плати за землю за ставкою 8% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто на підставі Договору оренди земельної ділянки в редакції, не чинній на момент прийняття такого податкового повідомлення-рішення, оскільки, як уже встановлено, згідно Договору оренди від 12.01.2023, враховуючи Додаткові угоди №1 від 22.11.2024 та №2 від 20.12.2024, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та вказані зміни набрали чинності з моменту введення нормативної грошової оцінки у с. Сопів, а саме з 01.01.2024, що погоджено сторонами договору.

Відтак, визначення у податковому повідомленні-рішенні №1-0907 від 26.12.2024 позивачу податкового зобов`язання з орендної плати за землю за ставкою 8% нормативної грошової оцінки земельної ділянки не відповідає умовам договору оренди землі від 12.01.2023 у редакції згідно з Додатковими угодами №1 від 22.11.2024 та №2 від 20.12.2024, а тому таке податкове повідомлення-рішення підлягає до скасування.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи все вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 КАС України, слід стягнути з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача сплачений згідно квитанції №2578-6295-2998-5584 від 03.11.2025 (а.с. 20) судовий збір у розмірі 2 241,87 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1-0907 від 26.12.2024, яким нараховано 224 186,30 грн орендної плати за землю за 2024 рік.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) судовий збір у розмірі 2 241 (дві тисячі двісті сорок одна) грн 87 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.