Справа № 621/3642/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 р.Справа № 621/3642/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Овдієнко В.В., по справі № 621/3642/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області, поліцейський відділу поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції Костін Дмитро Олександрович

про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа -поліцейський відділу поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції Костін Дмитро Олександрович, в якому просила:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6029214 від 27.10.2025 року, складену інспектором відділу поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Костіним Дмитром Олександровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп., провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 13, код 40108599) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 484 грн. 48 коп. за наступними реквізитами: IBAN НОМЕР_2 , АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», код банку (МФО) 322001, код банку за ), отримувач ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 .

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03.12.2025 у справі № 621/3642/25 залишено без змін постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6029214 від 27.10.2025, складену поліцейським ВП № 2 (м. Зміїв) Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Костіним Дмитром Олександровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп., а позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи та просить скасувати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03.12.2025 у справі № 621/3642/25 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем указано, що пряме визнання вини особою, яка притягається до відповідальності не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач зазначає, що відеоматеріали, додані відповідачем до матеріалів справи через систему «Електронний суд» не містять доказів, які б підтверджували порушення позивачем ПДР України, зокрема, проїзд на заборонений сигнал світлофора; пояснення самого працівника поліції, зокрема, щодо його візуального спостереження за дотриманням ПДР, не є належним доказом у справі. В апеляційній скарзі наголошується, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів жодних аргументів, чому були відхилені доводи позивача, зазначені у позові, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Позивач вказує, що нею було заявлено клопотання про надання правової допомоги, проте поліцейським не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

15.01.2026 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03.12.2025 у справі № 621/3642/25 без змін.

У відзиві відповідач зазначає, що факт порушення позивачем п. 8.7.3 «ґ» ПДР (проїзд на заборонений жовтий сигнал) встановлено на основі сукупності доказів: візуального спостереження поліцейського Костіна Д.О. та відеозапису з бодікамери, де зафіксовано обставини після зупинки та відсутність будь-яких заперечень ОСОБА_1 на момент вчинення проступку; твердження позивача про те, що поліцейським не було надано можливості реалізувати право на захист, спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з натільного реєстратора (бодікамери).

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції наступне.

З копії постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6029214 від 27.10.2025, складеної поліцейським ВП № 2 (м. Зміїв) Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Костіним Д. О., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у справі про адміністративне правопорушення, передбачене за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено, що 27.10.2025 16:41:15 м. Зміїв, вул. Залізнична, 46, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Toyota Rav4, реєстраційний номер НОМЕР_3 , наближаючись до регульованого перехрестя не зупинилася на заборонений сигнал світлофора, а продовжила рух, чим здійснила проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушила вимоги п. 8.7.3 ґ ПДР України, за що накладено адміністративний штраф в розмірі 510 грн 00 коп.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення на неї накладено правомірно.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з приписами частини 1 статті 7 Закону № 580-VIII, під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Водночас, згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У силу положень статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, за частинами 1-7 статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу на місці вчинення правопорушення.

При цьому, статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін. Якщо особа є суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, у розгляді справи про адміністративне правопорушення може брати участь адвокат, який призначений Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Зазначений адвокат має права, передбачені частиною першою цієї статті та іншими законами. Повноваження адвоката, призначеного Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, підтверджуються дорученням, що видається Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

З аналізу вказаних приписів слідує, що у суб`єкта владних повноважень посадової особи органів Національної поліції, уповноваженої розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, наявний законодавчо встановлений обов`язок із забезпечення осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, можливістю користуватися правами, наведеними у статті 268 КУпАП.

Порушення таких прав, зокрема права на участь захисника або інших прав, передбачених статтею 268 КУпАП, може відбутися у разі подання особою, яка притягається до відповідальності, певних клопотань та необґрунтованої відмови у їх задоволенні з боку уповноваженої посадової особи.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейський відділу поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції Костін Дмитро Олександрович, наданого відповідачем, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці позивачем було заявлено усне клопотання про відкладення її розгляду з метою залучення захисника та бажання скористатись своїм правом на правову допомогу; однак, інспектор проігнорував дане клопотання позивача, зазначивши про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, та продовжив розгляд справи.

Вказане свідчить про те, що інспектор фактично не надав позивачу можливості скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, а саме правом користуватися юридичною допомогою адвоката, якою вона бажала скористатися під час розгляду справи, що прямо передбачено чинним законодавством.

Колегія суддів наголошує, що такі дії інспектора порушують права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що в свою чергу становить порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №640/16220/16-а, від 18.02.2020 у справі №524/9827/16-а, від 15.04.2020 у справі №524/3644/17, від 26.05.2020 у справі №640/16220/16-а.

Враховуючи докази, що містяться в матеріалах справи, щодо невжиття інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення дій для надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги та відсутність доказів на спростування таких доводів позивача, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факту дотримання інспектором порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що відповідач не вжив жодних дій щодо надання позивачу як водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що є порушенням прав водія та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів доходить висновку, що постанова відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Доводи позивача про те, що нею було заявлено клопотання про надання правової допомоги, проте поліцейським не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.

При цьому, доводи позивача про те, що відеоматеріали, додані відповідачем до матеріалів справи через систему «Електронний суд» не містять доказів, які б підтверджували порушення позивачем ПДР України, зокрема, проїзд на заборонений сигнал світлофора, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як встановлено зі змісту оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6029214 від 27.10.2025, складеної поліцейським ВП № 2 (м. Зміїв) Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Костіним Д. О., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у справі про адміністративне правопорушення, передбачене за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 27.10.2025 16:41:15 м. Зміїв, вул. Залізнична, 46, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Toyota Rav4, реєстраційний номер НОМЕР_3 , наближаючись до регульованого перехрестя не зупинилася на заборонений сигнал світлофора, а продовжила рух, чим здійснила проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушила вимоги п. 8.7.3 ґ ПДР України, за що накладено адміністративний штраф в розмірі 510 грн 00 коп. До постанови додається відео з бодікамери 280/307.

При цьому, на відеозаписах, наданих відповідачем, зафіксовано події під час та після зупинки позивача, а саме момент зупинки позивача на вимогу поліцейського та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відеозаписи, надані відповідачем, не містять доказів порушення позивачем ПДР України, зокрема, проїзду на заборонений сигнал світлофора.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що з наданих відповідачем доказів неможливо встановити, що позивач, наближаючись до регульованого перехрестя не зупинилася на заборонений сигнал світлофора, а продовжила рух, здійснила проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушила вимоги п. 8.7.3 ґ ПДР України.

Додатково колегія суддів вказує на те, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб?єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 537/2088/17, від 17.03.2020 у справі №482/83/17.

Разом із цим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, які містяться у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що факт порушення позивачем п. 8.7.3 «ґ» ПДР (проїзд на заборонений жовтий сигнал) встановлено на основі сукупності доказів, зокрема, візуального спостереження поліцейського Костіна Д.О., оскільки візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Даний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17, від 25.06.2020 у справі № 607/1068/17.

Отже, з урахуванням вищенаведеного колегія суддів доходить висновку, що відсутність належних доказів свідчить про недоведеність відповідачем наявності в діях позивача порушення п. 8.7.3 ґ ПДР України, що у свою чергу свідчить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про залишення без змін постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6029214 від 27.10.2025, складену поліцейським ВП № 2 (м. Зміїв) Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Костіним Дмитром Олександровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1-4 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03.12.2025 по справі № 621/3642/25 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6029214 від 27.10.2025 року, складену інспектором відділу поліції № 2 (м. Зміїв) Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Костіним Дмитром Олександровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 484 грн. 48 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 10.02.2026 року