Справа № 160/19782/25
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/19782/25
Суддя І інстанції Царікова О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", викладеному у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 11.03.2025 № 04 протиправними та скасувати рішенні про відмову у призначенні пенсії від 11.03.2025 року № 04;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року но 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 07.11.2016 року, з 01.02.2025 року по 24.02.2025 року та періоди участі в бойових діях з 12.06.2015 року по 07.08.2015 року та з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року до страхового стажу для призначення пенсії за віком в розрахунку один місяць служби за три місяці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", викладеному у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 11.03.2025 № 04 та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 11.03.2025 року № 04.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року но 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 03.11.2016 року, з 01.02.2025 року по 24.02.2025 року та періоди участі в бойових діях з 12.06.2015 року по 07.08.2015 року та з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року до страхового стажу для призначення пенсії за віком в розрахунку один місяць служби за три місяці;

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просило його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні заяви.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Вказує на правомірність рішення від 11.03.2025 року № 04 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком з огляду на відсутність у позивача необхідного страхового стажу.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, то в силу положень частини 1 статті 308 КАС України, в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 04.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

11.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області розглянуло заяву ОСОБА_1 від 04.03.2025 та рішенням за №04 відмовило в призначенні пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В даному рішенні зазначено наступне:

Дата народження 24.02.1970

Пенсійний вік, визначений п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років.

Вік заявника 55 років.

Страховий стаж особи становить 22 роки 09 місяців 09 днів.

За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

Працює.

Відмовити в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зауважує, що у вказаному рішенні відсутнє обґрунтування які саме періоди не були зараховані до страхового стажу позивача.

21.06.2025 представником позивача направлено адвокатський запит за вих. №122 до пенсійного органу щодо підстав не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 07.11.2016 року, 3 01.02.2025 року по 24.02.2025 року та періоди участі в бойових діях з 12.06.2015 року по 07.08.2015 року та з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року до страхового стажу для призначення пенсії за віком в розрахунку один місяць служби за три місяці. Вказані періоди виявлені позивачем при ознайомленні з розрахунком стажу роботи, наданого відповідачем разом з рішенням про відмову у призначенні пенсії.

Листом від 30.06.2025 №0400-010307-8/124810 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підтвердило, що до страхового стажу не зараховані вищевказані періоди, оскільки відсутні відомості про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За даними індивідуальної відомості про застраховану особу інформація На ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення за 2015 рік відсутня, отже, немає підстав для зарахування до страхового стажу період проходження військової служби з 07.05.2015 по 31.05.2016 та з 01.11.2016 по 07.11.2016. Для зарахування періоду з 12.06.2015 по 07.08.2015 необхідно надати довідку про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески за цей час. Також зазначено, що період участі в антитерористичній операції з 06.04.2023 по 24.05.2023, зазначений у довідці від 24.08.2023 №150, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 НГУ, зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 в одинарному розмірі.

Не погоджуючись з означеним рішенням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Далі Закон №1058-ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" № 637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

В свою чергу, з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11.03.2025 року № 04 вбачається, що підставою для відмови позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком стала відсутність у позивача необхідного страхового стажу.

При цьому, з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вбачається, що при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії, пенсійним органом до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи:

- з 01.07.2000 по 23.05.2001, з 01.07.2004 по 31.07.2004, з 28.01.2009 по 31.05.2009, з 01.07.2009 по 30.09.2009, з 01.07.2012 по 26.02.2013, з 01.02.2025 по 24.02.2025 року з підстав відсутності відомостей про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- з 12.06.2015 по 07.08.2015 року з підстав відсутності довідки про суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески.

Разом з тим, період з 06.04.2023 по 24.05.2023 зарахований позивачу до загального стажу роботи в одинарному розмірі.

Водночас, з наявної в матеріалах справи Форми РС-право також вбачається незарахування до страхового стажу позивача періодів з 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 03.11.2016 року.

Колегія суддів, проаналізувавши в межах оскаржуваних позивачем періодів, підстави їх незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області до страхового стажу позивача, колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо правомірності незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періодів з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року но 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 03.11.2016 року, з 01.02.2025 року по 24.02.2025 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частин 4 - 6, 9, 10 статті 20 Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Виходячи із змісту наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції вважає, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року но 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, з 01.02.2025 року по 24.02.2025 року.

При цьому, щодо періодів 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 03.11.2016 року, то колегія суддів звертає увагу на тому, що ані оскаржуване рішення, ані лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не містить підстав відмови у їх зарахуванні, окрім періоду з 12.06.2015 по 07.08.2015, що вказує на протиправність такого незарахування.

Разом з тим, зважаючи на те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, колегія суддів вказує на також на протиправність незарахування до страхового стажу позивача періоду 12.06.215 по 07.08.2015 року.

В свою чергу, щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів його участі в бойових діях з 12.06.2015 року по 07.08.2015 року та з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року з розрахунку один місяць служби за три місяці, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Також, цією статтею закону передбачено види військової служби, до яких зокрема віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 1 пункту 2.3 розділу II Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міноборони України від 14.08.2014 №530, час проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Таким чином, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Разом з тим, загальний період військової служби під час мобілізації підлягає зарахуванню до страхового стажу без пільгового обчислення у кратному розмірі, а період безпосередньої участі у бойових діях у воєнний час - з розрахунку один місяць служби за три місяці.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 14.11.2015 №5310, позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 12.06.2015 по 07.08.2015, а відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_3 від 24.08.2023 №150 позивач у період з 06.04.2023 по 24.05.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області.

Таким чином, оскільки у спірні періоди проходження військової служби з 12.06.2015 по 07.08.2015, з 06.04.2023 по 24.05.2023 позивач брав участь у бойових діях, то зазначені періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивача у кратному розмірі з розрахунку один місць за три місяці.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання протиправними дій та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11.03.2025 року № 04, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року но 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 03.11.2016 року, з 01.02.2025 року по 24.02.2025 року, а періоди участі в бойових діях з 12.06.2015 року по 07.08.2015 року, з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року до страхового стажу для призначення пенсії за віком в розрахунку один місяць служби за три місяці та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун