Справа № 300/6182/25
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 300/6182/25 пров. № А/857/53055/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщука Дмитра Олександровича на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року, ухвалене суддею Григоруком О.Б. у м. Івано-Франківську у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 300/6182/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

-визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно ігнорування підстав для відстрочки та призову на військову службу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та скасувати наказ про призов на військову службу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про зарахування до списків частини та зобов`язати виключити із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи позовної заяви зводяться до протиправного ігнорування ІНФОРМАЦІЯ_3 підстав для відстрочки від призову, визначених п.6 ч.3 ст.23 Закону №3543-ХІІ. Згоду на призов на військову службу позивач не надавав. Враховуючи те, що позивач на даний час проходить військову службу та заявляє вимогу про визнання протиправним та скасування наказу про призов, вважає, що для повноцінного відновлення порушених прав позивача слід визнати протиправним та скасування наказ військової частини про включення позивача до складу військової частини (не як самостійного), як похідного від наказу про призов.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки позивачем не надано ІНФОРМАЦІЯ_4 документу згідно Додатку 5 до Порядку № 560 - виписка із Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, відсутні підстави для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_5 стосовно ігнорування підстав для відстрочки та призову на військову службу позивача, скасування наказу про призов на військову службу позивача та визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про зарахування позивача до списків частини, зобов`язання виключити позивача із списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач через свого представника оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Згідно доводів скаржника, висновок суду про відсутність у позивача підстав для відстрочки не ґрунтується на встановлених у справі фактах. Поза увагою суду залишились обставини, що позивач фактично прибув до ТЦК саме з метою стати на облік і подати заяву, надав постанову слідчого про визнання потерпілим. Повідомив про факт полону, просив прийняти документи, однак йому було відмовлено у реєстрації заяви, документи проігровано та направлено на ВЛК без прийняття заяви, що є грубим порушенням Порядку №560.

Відповідачі правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу вимог ч. 4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2022 зареєстровано кримінальне провадження: 0000226. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: (КК України 2001) ст. 28 ч. 2; ст. 438 ч. 1. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: в період часу з моменту окупації м. Херсона 01.03.2022 до моменту деокупації м. Херсона 11.11.2022 в ході триваючого збройного конфлікту російської федерації проти України на території тимчасово окупованого міста Херсон, військовослужбовці за рф, співробітники інших силових відомств рф, представники влади рф, іррегулярні незаконні збройні формування рф, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і зс рф, в порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, захопили будівлю та територію ITT № 1 ГУНП по АДРЕСА_1 , де створили катівню, в яку доставляли незаконно затриманих осіб, яких в подальшому незаконно утримували в даній будівлі та застосовували до місцевих мешканців м. Херсона та Херсонської області тортури та катування. В період часу з 09.09.2022 по 22.09.2022 військові рф незаконно утримували в ІТТ № 1 ГУНП в Херсонській області гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

Постановою Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області про залучення до провадження як потерпілого від 23.01.2024 старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП в Херсонській області, розглянувши матеріали досудового розслідування № 0000226 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438, ч.2 ст. 438, ч.7 ст. 111-1 КК України, постановив: залучити в якості потерпілого по кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 від 09.03.2022, за знаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст.438, ч. 7 ст. 111-1 КК України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 в ході триваючого збройного конфлікту російської федерації проти України на території тимчасово окупованого міста Херсона, військовослужбовці зс рф, співробітники інших силових відомств рф, представників влади рф, регулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і зс рф, в порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами згоду на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, створили на території ІТ по АДРЕСА_1 , де піддавали місцевих мешканців тортурам та катуванню. В ході проведення досудового розслідування встановлено факт того, що в період часу з 09.09.2022 по 22.09.2022 дані особи рф незаконно утримували гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ІТТ № 1 ГУНП в Херсонській області, що розташований за адресою: м. Херсон, вул.Теплоенергетиків (а.с. 11-12).

Згідно довідки Військово-лікарської комісії № 2025-0715-1552-1605-7 від 15.07.2025 за результатами медичного огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 15.07.2025 на підставі статті 39в, 79в графи II розкладу хвороб, графи ТДВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний придатний до військової служби (а.с. 40).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 15.07.2025 № 196, відповідно до Указу Президента України від 28 жовтня 2024 року № 741/2024 "Про загальну мобілізацію" (зі змінами) ОСОБА_1 вважати таким, що призваний по мобілізації з 15.07.2025 та направлений у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 (а.с. 42).

ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомленням від 10.07.2025 № 5655/1 повідомив позивача про те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 розглянуто заяву позивача та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту 6 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". За результатами розгляду повідомлено, що протоколом від 10.07.2025 № 52 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та повідомила, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: не надано виписку із Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (а.с. 43).

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 15 липня 2025 року №196 відповідно до Указу Президента України від 28.10.2024 №741/2024 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами) вважати таким, що призваний по мобілізації з 15 липня 2025 року на направлений у розпорядження військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 : солдата ОСОБА_1 , 1991 року народження (пп.1 п.7 наказу).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2025 ОСОБА_1 призначений на посаду з 18 липня 2025 року курсантом навчального взводу навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки військової частини.

ОСОБА_1 , вважаючи дії та наказ ІНФОРМАЦІЯ_5 протиправними, звернувся до суду за захистом свого порушеного права на відстрочку від призову.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини 7 статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 вказаного Указу військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII (далі - Закон №389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно п.9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Пунктом 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

В розумінні статті 1 Закону № 3543-XII: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Частиною 2 статті 4 Закону № 3543-XII передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону № 3543-XII.

Статтею 23 Закону №3543-XII передбачено підстави, за яких не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно пункту 6 частини 3 цієї статті призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не також підлягають: особи, стосовно яких у визначеному законом порядку встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України. Такі особи можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.

18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Відповідно до пункту 57 Порядку № 560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

У відповідності до пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання. Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних. Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Згідно пункту 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-XII передбачений Додатком 5 до Порядку № 560, відповідно до якого документи, що підтверджують право на відстрочку зокрема осіб, визначених пунктом 6 частини 3 статті 23 Закону № 3543-XII:

- виписка із Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Відповідно до частин 1, 7 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" № 2010-IX прийняття рішень з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України здійснюється Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі - Комісія).

Прийняті Комісією рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України вносяться до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

При цьому, підставою для встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, крім інших документів є витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (за наявності кримінального провадження стосовно особи) (стаття 4 Закону № 2010-IX).

В п. 3.1 Рішення Конституційного Суду України (справа №1-25/2010) від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Як слідує з матеріалів справи, позивач при зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_5 з документами про надання відстрочки надавав на розгляд Комісії витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, зміст якого дозволяв Комісії встановити статус позивача як потерпілого у кримінальному провадженні 0000226.

Тобто позивач, в розумінні в силу приписів пункту 6 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Відтак, спірний наказ ІНФОРМАЦІЯ_5 №196 від 15.07.2025 про призов ОСОБА_1 не відповідає критеріям правромірності, встановленим ч.2 ст.2 КАС України, що має наслідком його скасування в частині пп.1 п.7.

Щодо обрання способу відновлення порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд звертає увагу, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Так, унаслідок протиправного наказу ІНФОРМАЦІЯ_5 про призов на військову службу від 15.07.2025 №196 ОСОБА_1 в подальшому призвело до наслідку протиправного наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про зарахування до списків частини від 18.07.2025 №203, який також підлягає скасуванню у відповідній частині як протиправний.

З огляду на очевидну незаконність оскаржуваного позивачем акта індивідуальної дії прийнятого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який хоч і вичерпав свою дію фактом виконання, його скасування не порушить стабільності публічно-правових відносин та принцип правової визначеності, а навпаки вказуватиме на неприпустимість допущення неправомірних дій центром комплектування при проведенні мобілізації.

У спірному випадку виданням наказу начальника ТЦК та СП про призов на військову службу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено для позивача юридично значущі негативні наслідки, які продовжують впливати на його правове становище.

Такий підхід узгоджується з принципами верховенства права, зокрема із забороною формалізму при захисті прав особи, та забезпечення ефективного судового захисту у відповідності до статті 55 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак у зв`язку із зарахуванням позивача у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 із виключенням із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2025 №257) визначення Військовій частині НОМЕР_1 зобов`язання виключити позивача зі списків особового складу військової частини не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст.139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) у межах встановленого статтею 309 Кодексу адміністративного судочинства України строку.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 317, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщука Дмитра Олександровича задовольнити частково, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року у справі № 300/6182/25 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ігнорування підстав для відстрочки та призову на військову службу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та скасувати пп.1 п. 7 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 15.07.2025 №196 в частині призову по мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та направлення у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.07.2025 №203 в частині зарахування до списків частини та призначення на посади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк