Справа № 200/4542/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року м. Київ №200/4542/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:

- визнати протиправними дії щодо невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки за 2023 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік;

- зобов`язати провести виплату компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки за 2023 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у 2023 році перебував у трудових (службових) правовідносинах з відповідачем та набув право на щорічну основну і додаткову відпустки, а також на отримання грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Оскільки зазначені виплати при звільненні (або після завершення відповідного бюджетного періоду) відповідачем не здійснено, позивач вважає такі дії протиправними та такими, що порушують його право на належне грошове забезпечення, у зв`язку з чим просить суд зобов`язати відповідача здійснити відповідні нарахування та виплати.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести виплату позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік на підставі поданого рапорту;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року у справі № 200/4542/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії скасовано. Матеріали адміністративної справи № 200/4542/23 (сформовані в електронній формі (в повному обсязі) та паперовій формі (частково)) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - направити на розгляд за встановленою законом підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

18.07.2025 на адресу суду надійшли матеріали адміністративної справи.

За наслідком автоматизованого розподілу справи визначено головуючу суддю Лисенко В.І.

Суд ухвалою від 23.07.2025 справу прийнято до провадження судді Лисенко В.І. та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також, вказаною ухвалою суду витребувано від відповідача докази у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України відповідно до паспорту НОМЕР_2 , має статус учасника бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 26.05.2015.

Згідно витягу з Наказу від 30.03.2023 року № 92, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період молодшого сержанта ОСОБА_1 , заступника командира бойової машини- навідника оператора 2 штурмового відділенняя 2 штурмового взводу 4 штурмової роти 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.03.2023 № 77-РС з військової служби за підпунктом «а» (досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік тощо. Щорічна основна відпустка за 2023 рік та інші додаткові оплачувані відпустки за 2023 рік не надавалися. Грошову допомогу за 2023 рік не отримував. Матеріальну дпомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 07.006.2018 року № 260 не отримував.

01.05.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо повідомлення про вид виплат, які були здійсненні при звільненні.

Відповідь на вказаний лист матеріали справи не містять.

Листом від 27.06.2023 року, наданим у відповідь на адвокатський запит від 14.06.2023 року, відповідач повідомив про нараховане грошове забезпечення та види та розміри виплат, які входять в це грошове забезпечення. Інформації щодо виплати позивачу компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки за 2023 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік лист не містить.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначає Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, частиною третьою статті 24 якого передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки за 2023 рік та компенсацію за невикористані додаткові відпустки за 2023 рік, суд зазначає таке.

Закон України "Про відпустки" №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Частиною першою статті 24 Закону №504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України.

Статтею 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII визначено право військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з них.

Частиною 1 вказаної статті передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону України №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Згідно з абзацом 2, 3 частини 14 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Отже, учасники бойових дій мають право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

З матеріалів справи встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 26.05.2015.

Пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII визначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, позивач, як учасник бойових дій, під час проходження військової служби мав право на отримання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік.

Аналогічне застосування норм права здійснено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) (провадження №11-550заі19) у постанові від 16.05.2019, залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Враховуючи, що Наказ від 30.03.2023 року № 92 містить відомості про ненадання позивачу основної відпустки за 2023 рік та інших додаткових оплачуваних відпусток за 2023 рік, суд вважає за належне визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 щодо невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку як учаснику бойових дій (право на отримання якої підтверджується матеріалами справи) за 2023 рік, зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 провести виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік.

Щодо допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

За положеннями частини першої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з частиною третьою статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать зокрема допомоги.

Виплата грошової допомоги для оздоровлення встановлена розділом XXIII Порядку №260, пунктами 1 та 2 якого передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Відтак, грошова допомога для оздоровлення належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та надається військовослужбовцям, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, на підставі наказу командира військової частини.

При цьому грошова допомога на оздоровлення може надаватися військовослужбовцю без вибуття у відпустку. Саме в такому випадку грошова допомога на оздоровлення надається за рапортом військовослужбовця протягом поточного року.

Крім того, Порядком № 260 чітко визначається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, який мав право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримав її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату. Такий наказ є підставою для нарахування грошової допомоги фінансовим органом військової частини.

В цьому випадку відповідач, виключивши позивача зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення 30.03.2023 року на підставі наказу №92, не виплатив йому грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік, хоча повинен це зробити на виконання вимог пункту 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260.

Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

Пунктом 1 Розділу XXIV Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 4 Розділу XXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули.

Відповідно до приписів пункту 7 Розділу XXIV Порядку № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Пунктом 9 Розділу XXIV Порядку №260 установлено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Із наведених вище положень законодавства вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця, який проходить службу, на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення.

Відповідна правова позиція є усталеною на рівні правозастосовної практики та відображена, зокрема, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.08.2019 по справі № 814/238/17 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 83800027).

Відтак сплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється виключно на підставі рапорту військовослужбовся.

Разом з цим в межах даної справи інформація з приводу надання ОСОБА_1 відповідного рапорту була неодноразово витребовувалась судом, проте надана до суду не була.

Враховуючи, що суд захищає права позивача лише в тому разі, коли вони порушені, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_4 провести виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік на підставі відповідного рапорту.

Дії відповідача в цій частині позовних вимог визнанню протиправними не підлягають так як на підставі документів, наявних у справі, не є можливим встановити спірні відносини саме в частині допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо дотримання строку звернення, суд зазначає таке.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Враховуючи, що з приводу сум, належних при звільненні, позивач був повідомлений листом від 27.06.2023 року, а до суду звернувся 10.08.2023 року, що вбачається зі штампу на конверті, то строк звернення до суду не є пропущеним.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) провести виплату ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік на підставі поданого рапорту.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.