Справа № 160/34720/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідача-2: Військової частини НОМЕР_3 , що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_3 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та звільнити його з військової служби.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність процедури призову позивача на військову службу. Представники відповідача на виконання встановленого порядку спочатку були зобов`язані оформити та вручити позивачу повістку, і тільки у разі відмови від її отримання та складання відповідного акту, мали б право на здійснення інших дій. Позивач акцентує увагу на тому, що у даному випадку річ йде саме о протиправних діях відповідача-1, які призвели до незаконності прийнятого висновку. Також вказує, що виникає сумнів в об`єктивності зроблених оцінок та сумлінному виконанні службових обов`язків членами ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 . Очевидно, що чинне законодавство не надає права відповідачу-1 здійснювати призов будь-якої особи просто в силу факту знаходження такої особи на військовому обліку та/або перебування в межах приміщення відповідного ТЦК, оскільки зі змісту наведених положень прямо вбачається, що призову на військову службу передує належна реалізація уповноваженим органом повноважень щодо здійснення оповіщення, взяття громадянина на військовий облік, направлення на медичний огляд та забезпечення інших обов`язкових складових військового обліку. На переконання позивача, у даному випадку, правовим наслідком вищевказаних порушень є те, що уповноваженим на проведення призову органом державної влади не забезпечено виконання покладених на нього нормами чинного законодавства обов`язків, які визначені необхідними передумовами призову особи на військову службу.
16 грудня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від відповідача-2 в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучені витребувані судом документи.
09 лютого 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача-1 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що позивач, на час призову на військову службу під час мобілізації правом на відстрочку не користувався, обмежень за станом здоров`я і віком не мав (рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_3 від 02.10.2025 р. за № 2025-1002-1620-2055-3). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 03.10.2025 року № 1202 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», позивач був призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлений до військової частини НОМЕР_3 (військове звання солдат; військово-облікова спеціальність та код згідно з обліком - 999097). Відповідно до довідки (ф 5) від 13.10.2025 р. № 3549, наданої позивачем, останнього зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_3 . На час призову, позивача було взято на обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідач-2 правом на подання відзиву не скористався, копію ухвали та позовну заяву з додатками отримав завчасно, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 28.11.2025 року позивач зареєстрований у м. Нікополь з 12.11.2018 року.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_3 від 13.10.2025 року №3549 позивач проходить військову службу у відповідача-2 за призовом під час мобілізації.
Згідно з військово-обліковим документом позивача в електронній формі («Резерв+») станом на 28.11.2025 року позивач не перебуває на військовому обліку у відповідача-1, оскільки є військовослужбовцем. 02.10.2025 року проведено ВЛК, за результатом якої встановлено статус «придатний».
Відповідно до військово-облікового документа позивача в електронній формі («Резерв+») розширені дані, станом на 02.12.2025 року позивач не перебуває на військовому обліку у відповідача-1, оскільки є військовослужбовцем. 02.10.2025 року проведено ВЛК, за результатом якої встановлено статус «придатний».
Листом від 11.11.2025 року №1975 відповідач-1 повідомив представнику позивача, що позивача призвано на військову службу за мобілізацією відповідачем-1. 03.10.2025 року позивач направлений для проходження військової служби до відповідача-2.
Згідно довідки ВЛК від 02.10.2025 року №2025-1002-1620-2055-3, складеної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач пройшов медичний огляд та визнаний «придатним до військової служби».
Вважаючи процедуру призову на військову службу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає:
підготовку громадян до військової служби;
взяття громадян на військовий облік;
прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу;
проходження військової служби;
виконання військового обов`язку в запасі;
проходження служби у військовому резерві;
дотримання правил військового обліку.
За ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби
Частиною другою ст. 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
За ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-XII) порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Цей порядок визначає порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі Порядок №560).
За п. 1 Порядку №560 він, серед іншого, визначає, зокрема:
-організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби;
- процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
За п. 72, 73 Порядку №560 рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному ( ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішення військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_5 про придатність резервіста або військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації може бути скасовано штатною військово-лікарською комісією вищого рівня або оскаржено у судовому порядку

Наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).

Згідно п. 1.1., 1.2. розділу І Положення №402 Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це:

- медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

- визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

- установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Пунктом 1.3. розділу І Положення №402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є:

- добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України;

- аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я;

- контроль за організацією і станом лікувально-оздоровчої роботи серед призовників, аналіз результатів і розроблення пропозицій із удосконалення цієї роботи;

- контроль за організацією, проведенням і результатами лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності (далі - заклади охорони здоров`я (установи) та медичних підрозділах військових частин, що стосується військово-лікарської експертизи;

- надання методичної та практичної допомоги з питань військово-лікарської експертизи військово-лікарським комісіям, закладам охорони здоров`я (установам);

- визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть;

- розроблення спільно з головними медичними спеціалістами Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) і Міністерства оборони України вимог щодо стану здоров`я призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, резервістів для найдоцільнішого використання їх на військовій службі;

- визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням;

- проведення наукової роботи з питань військово-лікарської експертизи;

- підготовка кадрів для військово-лікарських комісій.

Згідно п. 2.1. розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Відповідно до п. 2.2. Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать:

Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);

ВЛК регіону.

Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).

Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.

Відповідно до п. 1.2. розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності:

до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти);

військовослужбовців до військової служби;

військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю;

військовослужбовців до служби в високомобільних десантних військах, плаваючому складі, морській піхоті;

кандидатів на навчання у ВВНЗ, ліцеїстів;

кандидатів до військової служби за контрактом;

кандидатів до участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі - МО) та у складі національного персоналу;

військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, працівників Збройних Сил України для роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, ЛВ та мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами;

військовослужбовців та працівників Збройних Сил України до служби (роботи) у спеціальних спорудах, працівників допоміжного флоту ВМС Збройних Сил України;

а також з метою визначення:

можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном;

необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я;

потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва);

потреби у тривалому лікуванні.

Пунктом 2.2. розділу ІІ Положення №402 встановлено, що постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3). Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Передусім суд зауважує, що позивачем не оскаржено постанову ВЛК. Зважаючи на використання позивачем професійної правничої допомоги суд не вбачає правових підстав для виходу за межі позовних вимог, оскільки розумні сумніви у волі позивача (в т.ч. небажання оскаржувати постанову ВЛК) відсутні.

В позовній заяві позивач вказував, що повідомляв відповідачу-1 відомості про наявні у нього захворювання. До позовної заяви долучено низку медичних документів позивача.

Водночас, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 12.06.2020 року №810/5009/18.

Отже, суд в цілому не має повноважень надавати власну оцінку наявним діагнозам, натомість має повноваження оцінювати правомірність процедури ВЛК. Однак, як вже вказав суд, в даній справі позивачем постанову ВЛК не оскаржено.

Позивач вказував на те, що йому повістка не вручалася, в зв`язку з чим дії щодо його мобілізації не могли здійснюватися.

Водночас, позивачем самостійно наведено нормативно-правове регулювання, згідно якого призов на військову службу під час мобілізації не поставлений в залежність від направлення повістки.

Натомість саме по собі оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлюється у вигляді повісток. Повістка не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2022 року у справі №300/1263/22.

Тобто, повістка в цілому за своєю природою має інформаційний характер (на відміну від, наприклад, мобілізаційного розпорядження).

Більш того, в даній справі позивач наводив нормативні положення щодо громадянина, який порушує правила військового обліку і якому в зв`язку з цим направляється повістка (позивачем виділено відповідні положення в позовній заяві), однак як вказав сам позивач він не здійснював порушень військового обліку. Як наслідок, наведення норм права щодо обставин, пов`язаних з порушенням військового обліку, щодо особи, яка не здійснювала відповідних порушень, є нерелевантним.

Щодо повноважень на затримання суд зауважує, що згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.

В межах даної справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про проведення щодо позивача адміністративного затримання та доставлення до ТЦК та СП згідно положень ст. 261, 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В свою чергу доводи позивача про те, що особа не може бути призвана на військову службу за мобілізацією без направлення їй повістки як обов`язкового етапу процедури мобілізації не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Також позивач вказував, що взятий на облік відповідачем-1 03.10.2025 року. Водночас, сам позивач зазначав, що він на момент зустрічі з військовослужбовцями ТЦК та СП вже перебував на військовому обліку у відповідача-1, в т.ч. проходив у ньому ВЛК (абзаци 3-4 другої сторінки позовної заяви). Розбіжність стосується лише відділу в межах ТЦК та СП, а не іншого ТЦК та СП як такого. Тобто, позивачем визнано, що принаймні з 09.06.2025 року (дата проведення позивачу ВЛК) він перебував на обліку у відповідача-1 (однак в 3-му відділі).

З облікової картки позивача вбачається наступна хронологія змін у його місці перебування на військовому обліку:

1) 02.10.2025 року взяття на облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2) 02.10.2025 року зняття з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_3 ;

3) 02.10.2025 року взяття на облік у відповідача-1;

4) 03.10.2025 року зняття з обліку у відповідача-1 (в зв`язку з призовом).

Відповідні аргументи позивач наводив в розрізі зауваження до того, ким саме він був направлений на медичний огляд 02.10.2025 року.

В матеріалах справи міститься направлення на ВЛК від 02.10.2025 року №5063021, складене ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_3 . Отже, позивач направлявся на ВЛК тим ТЦК та СП, в якому перебував на військовому обліку у відповідний проміжок часу. На наступний день після проходження ВЛК (тобто, вже 03.10.2025 року) позивач взятий на облік відповідачем-1 та ним же мобілізований.

Позивач також вказував на відстань між відповідними ТЦК та СП, необхідним часом на дорогу. Водночас, позивач в цілому не заперечував та не стверджував, що він не проходив ВЛК, натомість вказував що наявні сумніви. Встановлюючи відповідну обставину суд виходить з того, що в матеріалах справи наявна довідка ВЛК від 02.10.2025 року №2025-1002-1620-2055-3, яка підтверджує, що позивач проходив ВЛК.

Позивач також наводив низку інших зауважень до належності процедури ВЛК, однак суд повторює, що позивач постанову ВЛК не оскаржував, в зв`язку з чим при вирішенні спору про правомірність призову позивача відсутні підстави для вирішення спору виходячи з неправомірності постанови ВЛК. Тобто, цей індивідуально-правовий акт є чинним і не оскаржений, в зв`язку з чим належить зважати на його чинність та правові наслідки, які він породжує.

Позовні вимоги до відповідача-2 мали похідний характер, в зв`язку з цим не підлягають задоволенню з огляду на відхилення основних позовних вимог.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 року у справі №640/21435/22.

Судом в ході судового розгляду не встановлено таких порушень процедури мобілізації позивача, які б зумовлювали висновок про те, що вона в цілому є протиправною.

Слід зауважити, що позивач не позбавлений можливості ініціювати проведення ВЛК і під час проходження військової служби.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідача-2: Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними та скасування наказів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко