Справа № 640/27370/20
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження

11 лютого 2026 року м. Кропивницький Справа № 640/27370/20

провадження № 2-іс/340/332/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АТП 044" (далі позивач) до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 23 липня 2020 року №1375 "Про проведення фактичної перевірки".

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2020 відкрито провадження, адміністративну справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.37).

На виконання положень Закону України від 13.12.2022 року №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", у відповідності з Порядком передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженим наказом ДСА України №399 від 16.09.2024, згідно супровідного листа Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 №01-19/3049/25 до Кіровоградського окружного адміністративного суду передано 689 судових справ (у тому числі дану справу) (а.с.49).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025, справу № 640/27370/20 передано на розгляд судді А.В. Сагуну (а.с.50).

Ухвалою судді від 14.05.2025 справу прийнято до провадження і вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також, суд замінив відповідача Головне управління ДПС у Волинській області () на правонаступника Головне управління ДПС у Волинській області (ЄДРПОУ ВП 44106679) (а.с.51-52).

Копію ухвали від 14.05.2025 надіслано позивачу за адресою його місця знаходження (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 34), проте поштове відправлення повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

За правилами ч.11 ст. 251 КАС України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Відповідно до пп.4, 5 ч.6 ст.251 КАС України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресом місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною 11 ст. 126 КАС України передбачено, що розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Отже, враховуючи, що ухвалу суду від 14.05.2025 повернуто до суду з незалежних від суду причин, вказана ухвала вважається належним чином врученою адресату, а тому позивач вважається таким, що був належно повідомлений про розгляд справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Предметом судового розгляду у справі є наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 23.07.2020 року № 1375, яким було призначено проведення фактичної перевірки ТОВ "АТП 044" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, яке регулює ліцензування, виробництво, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (а.с.73).

Незгода позивача з таким наказом зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Однак, матеріалами справи також підтверджено, що посадовими особами відповідача, на виконання вимог спірного у справі наказу від 23.07.2020 року № 1375 та згідно направлень від 23.07.2020 року №№307-308, проведено фактичну перевірку АЗС з магазином за адресою: Волинська обл., м. Ковель, вул. Варшавська, 1, де здійснює свою діяльність ТОВ "АТП 044", за результатами якої складено акт № 03/124/32-05/42841850 від 24.07.2020 року (а.с.64-65, 72, 72-зв.).

Далі, на підставі акту фактичної перевірки № 03/124/32-05/42841850 від 24.07.2020 року Головним управління ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення форми "ПС" від 04.09.2020 року № та № (а.с.68-зв., 69).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Так, положення статті 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок, з аналізу якої вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:

1) непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзаци 2-4 пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);

2) оформлення документів, вказаних в абзаци 2-3 пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене також і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Сліз зазначити, що судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 відступила від висновків про те, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки.

Водночас, в зазначеній постанові судова палата сформувала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15.03.2025 у справі № 520/24380/24.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

У постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27.01.2015 (справа №21-425а14) та дійшла висновку, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

ВПВС також звернула увагу на те, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Як зазначалось судом, ГУ ДПС у Волинській області прийнято наказ від 23.07.2020 року №1375, яким призначено проведення фактичної перевірки ТОВ "АТП 044" (а.с.73).

На виконання вимог наказу №1375 та згідно направлень від 23.07.2020 року №№ 307-308, посадовими особами відповідача була проведено фактичну перевірку АЗС з магазином за адресою: Волинська обл., м. Ковель, вул. Варшавська, 1, де здійснює свою діяльність позивач, за результатами якої складено акт № 03/124/32-05/42841850 від 24.07.2020 р. (а.с.64-65, 72, 72-зв.).

На підставі акту фактичної перевірки Головним управління ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення форми "ПС" від 04.09.2020 № та № , якими до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 173 000,00 грн (а.с.68зв.-69).

Таким чином, з огляду на допуск позивачем посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки та на те, що за результатами такої перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення, оскаржуваний у даній справі наказ, як акт індивідуальної дії, реалізований шляхом його застосування, у зв`язку з чим його оскарження не є належним та ефективним способом захисту порушеного права.

При цьому необхідно зазначити, що позивач не позбавлений можливості посилатися на допущені контролюючим органом при призначенні та проведенні перевірки порушення при оскарженні в судовому порядку рішень за результатами такої перевірки.

Згідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі № 9901/497/18 та від 27.02.2019 у справі № 9901/798/18, від 13.03.2019 у справі № 820/3713/17, поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, оскільки спір з огляду на його предмет не належить до юрисдикції адміністративних судів та водночас не віднесений до юрисдикції жодного іншого суду, у зв`язку з чим відсутні підстави для роз`яснення позивачу, до суду якої юрисдикції він має звертатися з відповідними вимогами.

За змістом частини другої статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 250, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Закрити провадження у адміністративній справі № 640/27370/20 (провадження № 2-іс/340/332/25) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АТП 044" (02094, м.Київ, вул. Гната Хоткевича, 34, ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, 4, ЄДРПОУ ВП 44106679) про визнання протиправним та скасування наказу від 23 липня 2020 року № 1375 "Про проведення фактичної перевірки".

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.294, 295 - 297 КАС України

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН