Справа № 595/84/26
Суддя: Созанська Л. І.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 595/84/26
Провадження № 2-а/595/22/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2026 місто Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Созанської Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Швидкої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковалівський Богдан Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковалівський Б.В., подав до суду позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № R304270 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 16 січня 2026 року.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № R304270 від 16 січня 2026 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в розмірі 17000 грн. Із змісту постанови випливає, що підставою її винесення є відомості та реєстрова інформація Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за результатами вивчення яких посадова особа дійшла висновку про непроходження позивачем військово-лікарської комісії та про наявність у його діях складу правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. У постанові також вказано, що 16 січня 2026 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста нібито надійшла заява від позивача, а сама постанова оформлена як така, що виноситься за наявності заяви особи про неоспорювання порушення та згоду на притягнення до відповідальності за відсутності. У даній справі постанова № R304270 від 16 січня 2026 року містить загальне посилання на реєстрові відомості та на пункт 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3621-IX, однак не містить повного і конкретного викладення суті адміністративного правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначає, що посилання відповідача на наявність заяви, поданої 16 січня 2026 року через електронний кабінет, не може визнаватися достатнім для підтвердження законності притягнення до адміністративної відповідальності. Сам по собі факт визнання особою своєї вини не є достатнім доказом правомірності рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності інших належних і допустимих доказів та не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку довести правомірність свого рішення, що узгоджується з частиною другою статті 77 КАС України. Недоведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення повинна тлумачитися на його користь, що узгоджується з частиною третьою статті 62 Конституції України. Також самостійною та достатньою підставою для скасування постанови є також пропуск відповідачем строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП. Граничний строк виконання обов`язку, на який посилається відповідач, визначений як 05 червня 2025 року, а отже 06 червня 2025 року є днем, з якого об`єктивно можливо фіксувати факт його невиконання, якщо такий обов`язок справді існував для конкретної особи. Відповідач має безпосередній доступ до Реєстру та зобов`язаний використовувати ці дані у своїй діяльності, а тому за наявності відповідних відомостей у Реєстрі саме з 06 червня 2025 року відповідач повинен був встановити факт не проходження повторного огляду і не мав об`єктивних підстав відкладати таке встановлення на подальший час. За таких обставин тримісячний строк накладення адміністративного стягнення з дня виявлення сплив 06 вересня 2025 року, тоді як оскаржувану постанову винесено 16 січня 2026 року, тобто поза межами строків, установлених статтею 38 КУпАП. Отже, на момент винесення постанови відповідач був позбавлений повноважень накладати адміністративне стягнення, а постанова підлягає скасуванню з огляду на пропуск імперативного процесуального строку, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Посилання відповідача на наявність заяви, поданої через електронний кабінет, не впливає на обов`язок додержання строків статті 38 КУпАП, оскільки навіть за наявності заяви орган не набуває права накладати стягнення після спливу граничних строків притягнення до відповідальності. Крім того, сам факт оформлення постанови як такої, що винесена за заявою

особи, не звільняє відповідача від обов`язку довести, що така заява справді подана саме позивачем, що вона містила однозначне неоспорювання порушення, що позивач усвідомлював правові наслідки такої заяви, і що йому було роз`яснено процесуальні права, передбачені статтею 268 КУпАП. У будь-якому разі наявність такої заяви не замінює обов`язку відповідача довести об`єктивну сторону правопорушення, довести існування юридичного обов`язку саме для позивача та довести дотримання строків притягнення до адміністративної відповідальності. За таких обставин процедура притягнення до адміністративної відповідальності є істотно порушеною, а винесена постанова не може вважатися законною.

Із зазначених у позові обставин ОСОБА_1 просить суд: скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № R304270 від 16 січня 2026 року та закрити провадження у справі.

Ухвалою судді від 29 січня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковалівський Б.В., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

03 лютого 2026 року до суду надійшов відзив представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 на позовну заяву, у якому представник відповідача просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити повністю. Відзив мотивованим тим, що відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ. Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України Відповідно до пункту 3.8 розділу II Положення №402 постанова ВЛК районних, міських про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період оформлюється довідкою ВЛК (додаток 4 до цього Положення) у двох примірниках, яка дійсна протягом одного року з дня медичного огляду. Відповідно до Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", до Реєстру вносяться, зокрема, відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку. Призовник, військовозобов`язаний та резервіст зобов`язаний подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру. Реєстр здійснює електронну інформаційну взаємодію з інформаційно-комунікаційними системами з використанням системи електронної взаємодії електронних ресурсів. Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та Перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист, визначено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Текст оскаржуваної постанови генерується Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів, залежно від допущеного правопорушення, та не доступний для редагування чи форматування. Не зважаючи на незначні недоліки, що в цілому не впливають на наявність правопорушення та

його кваліфікацію, в тексті електронної постанови дотримані всі вимоги, визначені КУпАП. Постанова, винесена у такій формі повністю відповідає вимогам Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 №3 (додаток 6). Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, позивач самостійно подав заяву через електронний кабінет військовозобов`язаного в додатку Резерв+ про визнання вчинення правопорушення, згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності 16 січня 2026 року. Керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах повноважень розглянуто справу про адміністративне правопорушення та встановлено, що позивач 22 вересня 2021 року проходив медичний огляд, за результатами якого був визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час (витяг з ЄДРПВР в частині даних щодо проходження медичних оглядів позивачем додає). Після вказаної дати ВЛК позивач більше не проходив, не оновлював свої персональні та військово-облікові дані, в тому числі дані щодо результатів медичних оглядів, та не пройшов повторний медичний огляд до 05 червня 2025 року, як це встановлено вимогами до пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та Перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист, чим допустив порушення правил військового обліку та законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не пройшов/відмовився від проходження ВЛК. Зауважує, що електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного резервіста - це персональний кабінет (захищений відокремлений веб-сервіс), за допомогою якого призовнику, військовозобов`язаному, резервісту, який пройшов електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації про його персональні та службові дані, а також до послуг. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу. Таким чином, скористатися електронним кабінетом в додатку Резерв+ може лише визначена особа, що пройшла ідентифікацію. Ніхто не може змусити особу подавати заяви через електронний кабінет, а також така заява не може бути сформована жодною іншою особою. До того ж, законодавством визначено, що заява за ст. 279-9 КУпАП подається про те, що особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Для того, щоб визначити чи оспорювати порушення, особа має розуміти його зміст та визнавати факт вчинення порушення. Подання такої заяви тягне за собою юридичні наслідки, встановлені законом, як то розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови за результатами розгляду. Позивач не є особою з обмеженою право- чи дієздатністю, може відповідати за свої дії та контролювати їх. Таким чином, позивач усвідомлював факт допущення ним адміністративного правопорушення, був згодним з інкримінованим йому порушенням та не бажав оспорювати його. Позивач самостійно без зовнішнього тиску чи примусу, подав заяву через власний електронний кабінет в додатку Резерв+. З урахуванням поданої позивачем заяви про не оспорювання правопорушення, 16 січня 2026 року було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 22 січня 2026 року позивач скористався правом на оплату штрафу у розмірі встановленого законом мінімуму та оплатив штраф за скоєне правопорушення у розмірі 8500 гривень. Тобто, позивач не лише добровільно визнав вчинення правопорушення, про що подав відповідну заяву, але і добровільно оплатив штраф. Таким чином, постанова № R304270 від 16 січня 2026 року вважається виконаною та не підлягає скасуванню. Надано відомості з ЄДРПВР на підтвердження. До відзиву представником відповідача долучено копії документів.

12 лютого 2026 року до суду через систему «Електронний суд» представником позивача, адвокатом Ковалівським Б.В. подано додаткові пояснення у справі, в яких він вказує, що відзив відповідача складається переважно із загальних цитувань законодавства, не містить належних і допустимих доказів, не спростовує доводів позову щодо неконкретності обвинувачення, недопустимості «таблички» як доказу, відсутності первинних документів ВЛК, недоведеності заяви через електронний кабінет і пропуску строків притягнення до адміністративної відповідальності. Отже, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

12 лютого 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення у справі від представника відповідача, у яких вона вказує, що відповідач повністю підтримує свою позицію щодо позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що представник позивача вважає відзив на позовну заяву таким, що не спростовує викладеного у позовній заяві, проте таке судження є оціночним та не об`єктивним. Викладення у відзиві правових особливостей воєнного стану та повноважень відповідача мають значення для з`ясування фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення позивачем та встановлення правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності. Реєстр є інформаційно-комунікаційною системою, що здійснює збирання, зберігання, обробку та використання даних шляхом електронної взаємодії з іншими реєстрами та базами даних, забезпечує охорону конфіденційних персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів; територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами ведення Реєстру з чітко визначеним вичерпним переліком функцій, як то внесення записів, змін до записів, а також знищення повторного запису. Тобто, надання витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з відміткою про його походження, назвою реєстру, ідентифікатором витягу, датою і часом формування, способом перевірки достовірності, відомостями про суб`єкта, який сформував ці дані та уповноважений їх видавати, не передбачено чинним законодавством та форма такого витягу з обов`язковими реквізитами не унормована. Відомості про особу з облікової картки призовника, військовозобов`язаного та резервіста формується ЄДРПВР саме у тій формі, що надавалася відповідачем в додатках до відзиву на позовну заяву. Вказані додатки до відзиву підписуються електронним цифровим підписом представника відповідача, що може вважатися належним їх завіренням. Звертає увагу, що представник позивача не долучає до позовної заяви копію військово-облікового документа позивача зі встановленим ступенем придатності до військової служби, що в свою чергу дозволило б беззаперечно встановити наявність обов`язку позивача проходити повторний медичних огляд чи відсутність такого обов`язку. Представник позивача зазначає, що йому не зрозуміло кваліфікація порушення: не пройшов чи відмовився від проходження ВЛК. Таке формулювання генерується ЄДРПВР та жодним чином не впливає на наявність у позивача обов`язку повторного проходження медичного огляду до 05 червня 2025 року та ігнорування ним такого обов`язку. При цьому, жодних направлень, повідомлень, підтверджень про вручення тощо не потребується. Позивач був зобов`язаний самостійно звернутися до відповідача з метою проходження повторного медичного огляду, проте не зробив цього. Також, відомості з ЄДРПВР не можуть надаватися у формі звичних витягів з публічних електронних реєстрів, форма такого витягу не затверджена. Уся взаємодія додатку Резерв+ та АІКС Оберіг відбувається в електронній формі шляхом обміну набору даних.

Представник позивача, адвокат Ковалівський Б.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить провести розгляд справи за його та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання, представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явилася, проте у відзиві на позовну заяву просила суд справу розглядати без участі представника.

Зважаючи на встановлені законом строки розгляду справи, враховуючи вимоги ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розгляд справи провести без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом встановлено, що 16 січня 2026 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 винесено постанову № R304270 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в сумі 17000 грн.

Із постанови слідує, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, накладено штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

За даними інформації ІНФОРМАЦІЯ_2 про результати проходження ВЛК, ОСОБА_1 рішенням ВЛК від 21 листопада 2019 року визнаний до військової служби непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час; проходив огляд 22 вересня 2021 року.

Як слідує з відомостей з ЄДРПВР, наданих ІНФОРМАЦІЯ_4 по постанові № R304270 від 16 січня 2026 року, ОСОБА_1 подано заяву 16 січня 2026 року, також 22 січня 2026 року сплачено пільговий штраф в розмірі 8500 грн.

За правилами ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період і тягне накладення штрафу у розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває на теперішній час.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

В цьому ж Законі визначено поняття: особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ст. ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України» Закони України «Про Збройні Сили України», Закони України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

В силу ч. 5 ст. 33 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 63 Постанови КМУ від 16 травня 2024 року № 560 «Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», військовозобов`язані, які відповідно до пункту 58 цього Порядку звернулися із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю.

04 травня 2024 року набрав чинності Закон України від 21.03.2024 №3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Цим документом з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».

У відповідність до зазначеного Закону України був приведений наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», яким визначається процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.

Разом з тим, до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» Законом України №4235-ІХ від 12.02.2025 було внесено зміни і викладено положення у наступній редакції: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».

Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Якщо в стані здоров`я військовозобов`язаного за його зверненням або висновками лікарів закладу охорони здоров`я виникли зміни, то за направленням керівника ТЦК та СП проводиться повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби (п. 3.8 глави 3розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 №402 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800.

Так, громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд (п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (надалі Порядок). Військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ті, які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видаються направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформовані відповідно до пункту 74-1цього Порядку (п. 74 Порядку).

Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію (п. 69 Порядку).

Законом України від 21.03.2024 №3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» чітко визначено, що необхідність проходження повторного медичного огляду стосується усіх громадяни України віком від 25 до 60 років (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), які були визнані обмежено придатними до набрання чинності цим Законом.

До внесення змін до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» Законом України № 4235-ІХ від 12.02.2025, організацією медичного огляду займались територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання військовозобов`язаних громадян України. Водночас, після внесення змін до вищевказаних положень Законом України №4235-ІХ від 12.02.2025 саме на громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю) було покладено обов`язок самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Так, у період з 04 травня 2024 року до 05 червня 2025 року у позивача, якого було визнано непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, виник обов`язок повторно самостійно пройти медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Наявність броні від призову не звільняла позивача від проходження медичної комісії.

Доказів того, що позивач самостійно звертався до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в період з 04 травня 2024 року до 05 червня 2025 року і пройшов медичний огляд до 05 червня 2025 року, суду не надано.

Відтак, позивач не надав належних та допустимих доказів щодо поважності причини непроходження медичного огляду в період з 04 травня 2024 року до 05 червня 2025 року, що є свідченням наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відносно покликання позивача на те, що відповідач при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, в порушення ст. 38 КУпАП, притягнув його до адміністративної відповідальності після закінчення строків притягнення до відповідальності, зокрема стягнення накладено більше трьох місяців з дня його виявлення, то суд вважає такі безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Судом встановлено, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, вчинене позивачем, було виявлено 16 січня 2026 року (дата, коли позивач звернувся до відповідача із заявою, що слідує з відомостей з ЄДРПВР, наданих ІНФОРМАЦІЯ_4 по постанові № R304270 від 16 січня 2026 року), відповідно, адміністративне стягнення накладено 16 січня 2026 року.

Разом з тим, суд звертає увагу, що оскільки позивач не виконав вимог Закону України від 21 березня 2024 року № 3621-IX, а саме проходження медичного огляду в період до 05 червня 2025 року, а тому адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КпАП України, накладено 16 січня 2026 року в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням встановлених у справі обставин та вищезазначених норм законодавства, суд вважає що постанова т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 № R304270 від 16 січня 2026 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є правомірною та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 38, 245-247, 251, 268, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 9, 72-77, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковалівський Богдан Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя: Л. І. Созанська