Справа № 520/32689/25
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 р. № 520/32689/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Державного бюро розслідувань від 16 червня 2025 року у задоволенні ОСОБА_1 запиту на інформацію від 10 червня 2025 року;

- зобов`язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 інформацію за запитом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.05.2025 за допомогою екранної форми, розташованої на веб-сторінці з назвою «Подати звернення» за адресою https://dbr.gov.ua/public-info на офіційному веб-сайті Державного бюро розслідувань, він звернувся із запитом на інформацію щодо спеціалізованого підрозділу центрального апарату ДБР з розслідування катувань, яка була і наразі відсутня на цьому веб-сайті ДБР - https://dbr.gov.ua. 08.05.2025 позивачем була отримана відповідь на запит, в якій на підставі п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) було відмовлено у наданні запитуваної інформації з обґрунтуванням такої відмови тим, що вона відповідно до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управляннях ДБР, затвердженого наказом ДБР від 29.06.2021 № 373, відноситься до інформації з обмеженим доступом. 10.06.2025 позивач повторно звернувся до ДБР із запитом, в якому просив надати інформацію щодо спеціалізованого підрозділу центрального апарату ДБР з розслідування катувань, зокрема: (1) контактну інформація: телефон, адреса електронної пошти; (2) прізвище, ім`я, по-батькові та спеціальне звання керівника начальника зазначеного слідчого підрозділу; (3) порядок подачі заяв про катування та інші форми поганого поводження, вчинених співробітниками правоохоронних органів до зазначеного слідчого підрозділу, маючи на увазі особливу вразливість потерпілих від злочинів катувань, які залишаються під контролем осіб, які причетні до вчинення цих злочинів. 16.06.2025 на адресу електронної пошти від відповідача надійшла відповідь на запит, в якій було відмовлено у наданні інформації. Вважаючи, що відмовою у задоволенні запиту відповідач порушив право збирати, зберігати та використовувати інформацію, передбачене статтею 34 Конституції України та статтею 5 Закону України «Про інформацію», позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, відповідно до якого заперечив проти позову, зазначив, що відповідач діяв правомірно, відмовляючи у наданні запитуваної інформації, оскільки вона містить дані з обмеженим доступом. Запит ОСОБА_1 містив прохання про надання відомостей, які в одній частині є публічними та підлягають оприлюдненню, а в іншій - належать до службової інформації, у зв`язку з чим доступ до них є обмеженим. ДБР надало відомості, що підлягають розголошенню, зокрема, повідомило позивача про порядок подання заяв до центрального апарату ДБР, а також про доступні способи звернення та відповідну контактну інформацію, запитувані у пунктах 1, 3 запиту від 10.06.2025. Водночас, зазначені у пункті 2 запиту відомості належать до службової інформації, тобто є інформацією обмеженим доступом відповідно до статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», що у свою чергу, не заперечується позивачем. Розголошення цих відомостей створює високий ризик заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави та безпеці працівників ДБР як державного правоохоронного органу. При цьому, прізвище, ім`я, по батькові та спеціальне звання керівника структурного підрозділу ДБР не є предметом суспільного інтересу, оскільки не є інформацією, яка свідчить про загрозу державному суверенітету чи територіальній цілісності України, забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків, свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Крім того, у ДБР як державного правоохоронного органу відсутній передбачений Порядком № 3 для органів виконавчої влади обов`язок з оприлюднення інформації, зокрема в частині прізвища, імені та по батькові керівників структурних підрозділів. Отже, ДБР, надаючи відповідь на запит ОСОБА_1 , діяло у межах та у спосіб, визначених Конституцією України та Законом України «Про доступ до публічної інформації». У зв`язку із чим, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.05.2025 ОСОБА_1 за допомогою екранної форми, розташованої на веб-сторінці за адресою https://dbr.gov.ua/public-info на офіційному веб-сайті Державного бюро розслідувань звернувся із запитом на інформацію щодо спеціалізованого підрозділу центрального апарату ДБР з розслідування катувань, яка була відсутня на веб-сайті ДБР - https://dbr.gov.ua.

08 травня 2025 року від Державного бюро розслідувань надійшла відповідь на запит позивача, відповідно до якої на підставі п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» ОСОБА_1 відмовлено у наданні запитуваної інформації у зв`язку із тим, що вона відповідно до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управляннях ДБР, затвердженого наказом ДБР від 29.06.2021 № 373, відноситься до інформації з обмеженим доступом.

10.06.2025 ОСОБА_1 повторно звернувся до ДБР із запитом, в якому просив надати інформацію щодо спеціалізованого підрозділу центрального апарату ДБР з розслідування катувань, зокрема:

(1) контактну інформація: телефон, адреса електронної пошти;

(2) прізвище, ім`я, по-батькові та спеціальне звання керівника начальника зазначеного слідчого підрозділу;

(3) порядок подачі заяв про катування та інші форми поганого поводження, вчинених співробітниками правоохоронних органів до зазначеного слідчого підрозділу, маючи на увазі особливу вразливість потерпілих від злочинів катувань, які залишаються під контролем осіб, які причетні до вчинення цих злочинів.

Запит обґрунтовано тим, що запитувана інформація не входить до Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управляннях ДБР, затвердженого наказом ДБР від 29.06.2021 № 373, а відтак, не відноситься до службової та, відповідно, має бути надана за запитом.

Державне бюро розслідувань листом від 16.06.2025 № 848ПІ/10-13-06-750/25 надало відповідь ОСОБА_1 , в якій поінформувало, що звернутись до центрального апарату ДБР можна: за допомогою поштового зв`язку на адресу: вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ, 01032 або вул. Панаса Мирного, 28, м. Київ, 01011; на офіційну адресу електронної пошти: ; шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті за посиланням: www.dbr.gov.ua/contact-forms; через спеціальну скриньку для кореспонденції за адресою: вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ; на спеціальну телефонну лінію за номером: НОМЕР_1 . Поряд із тим, надаючи відповідь у частині пункту 2 запиту позивача (щодо прізвища, імені, по батькові та спеціального звання керівника структурного підрозділу ДБР), ДБР зазначило, що окреслені відомості становлять в ДБР службову інформацію відповідно до пунктів 1.2, 1.8 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР (зі змінами) та підпадають під критерії обмеження.

Посилаючись на неналежний розгляд відповідачем його звернення по суті, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації", суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», інформація про діяльність органів державної влади, їх структуру, керівництво та персонал, який займає відповідальні посади, є відкритою.

Так, підпунктом 11 частини 1 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію про діяльність суб`єктів владних повноважень, а саме про:

їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв`язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти;

прізвище, ім`я та по батькові, службові номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти керівника органу та його заступників, а також керівників структурних та регіональних підрозділів, основні функції структурних та регіональних підрозділів, крім випадків, коли ці відомості належать до інформації з обмеженим доступом;

розклад роботи та графік прийому громадян;

вакансії, порядок та умови проходження конкурсу на заміщення вакантних посад;

перелік та умови надання послуг, форми і зразки документів, необхідних для надання послуг, правила їх оформлення;

перелік і службові номери засобів зв`язку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, та їх керівників, крім підприємств, установ та організацій, створених з метою конспірації, оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності;

порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, їх дій чи бездіяльності;

систему обліку, види інформації, якою володіє суб`єкт владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Статтею 21 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша). Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Приписами ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім випадків, визначених зазначеним Законом.

Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до вимог частини 2 статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про інформацію» саме до повноважень розпорядника інформації належить встановлення наявності чи відсутності підстав для обмеження у доступі до інформації.

Втім, приписи Закону України «Про інформацію» не передбачають можливості для суб`єктів владних повноважень відносити інформацію до конфіденційної. Такі суб`єкти можуть обмежувати доступ до інформації лише шляхом віднесення її до службової або таємної відповідно до закону.

Водночас, розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Отже, можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації.

Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статі 6 Закону України «Про інформацію».

Ці вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації (постанова пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»).

Як наслідок, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».

Суд звертає увагу на те, що положення частини 2 статті 6 Закону України «Про інформацію» передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту». Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Отже, відмова у наданні інформації є обґрунтованою лише у разі, якщо розпорядник в листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 554/11837/14-а, від 05.06.2024 по справі № 300/481/23.

Статтею 29 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Так, суд зазначає, що ОСОБА_1 у своєму запиті від 10.06.2025 до ДБР просив надати інформацію щодо спеціалізованого підрозділу центрального апарату ДБР з розслідування катувань, зокрема:

(1) контактну інформація: телефон, адреса електронної пошти;

(2) прізвище, ім`я, по-батькові та спеціальне звання керівника начальника зазначеного слідчого підрозділу;

(3) порядок подачі заяв про катування та інші форми поганого поводження, вчинених співробітниками правоохоронних органів до зазначеного слідчого підрозділу, маючи на увазі особливу вразливість потерпілих від злочинів катувань, які залишаються під контролем осіб, які причетні до вчинення цих злочинів.

Як вбачається із матеріалів справи, відмовляючи позивачу у наданні доступу до публічної інформації, відповідач, посилаючись, як на підставу відмови у наданні інформації на п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публчної інформації», тобто що запитувана інформація є з обмеженм доступом.

Державне бюро розслідувань листом від 16.06.2025 № 848ПІ/10-13-06-750/25 надало відповідь ОСОБА_1 , в якій поінформувало, що звернутись до центрального апарату ДБР можна: за допомогою поштового зв`язку на адресу: вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ, 01032 або вул. Панаса Мирного, 28, м. Київ, 01011; на офіційну адресу електронної пошти: ; шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті за посиланням: www.dbr.gov.ua/contact-forms; через спеціальну скриньку для кореспонденції за адресою: вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ; на спеціальну телефонну лінію за номером: +38 .

Крім того, надаючи відповідь щодо прізвища, імені, по батькові та спеціального звання керівника структурного підрозділу ДБР, відповідач зазначив, що окреслені відомості становлять в ДБР службову інформацію відповідно до пунктів 1.2, 1.8 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР від 29.06.2021 №373 (зі змінами) та підпадають під критерії обмеження.

Отже, суд зазначає, що ключовими для цієї справи питаннями є: надання відповідачем відповіді на запит позивача від 10.06.2025 в повному обсязі та узгодження застосованого відповідачем обмеження до запитуваної позивачем інформації та документів із вимогами частини другої статті 6 Закону № 2939-VI та положеннями інших правових актів.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначені Законом України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», відкритість та прозорість діяльності Державного бюро розслідувань для суспільства та демократичного цивільного контролю є одним з основних засад організації та діяльності Державного бюро розслідувань.

Суд зазначає, що Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затверджений наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 № 373.

Вказаний наказ є чинним та незаконним не визнавався.

Відповідно до п. 1.2. вищезазначеного Переліку, до таких відомостей (службової інформації) належать відомості про персональні переліки, посади та персональні дані осіб рядового і начальницького складу; належність до підрозділів внутрішнього контролю, підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, домашні адреси.

Пунктом 1.8 Переліку передбачено, що до службової інформації належать відомості про штат, штатну чисельність підрозділу органу ДБР, укомплектованість органу (підрозділу) ДБР, у тому числі за окремими категоріями працівників, штатний розпис (документ загалом), структуру центрального апарату Державного бюро розслідувань (документ загалом), перелік індексів керівництва та структурних підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань (документ загалом).

В свою чергу, згідно із Законом України «Про захист персональних даних», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Отже, відомості, а саме: прізвище, ім`я, по батькові (ПІБ) керівника спеціалізованого підрозділу центрального апарату ДБР з розслідування катувань відповідно до п. 1.2 Переліку належить до відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.

Поряд із тим, суд звертає увагу, що віднесення інформації до службової відповідно до внутрішнього Переліку не є безумовною підставою для обмеження доступу.

Відповідно до ч. 2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», кожен випадок обмеження повинен пройти «трискладовий тест», оскільки внутрішній наказ органу не може змінювати обсяг конституційного права на доступ до інформації.

Суд наголошує, що відповідно до п.11 ч.1 ст.15 Закону «Про доступ до публічної інформації», розпорядник зобов`язаний оприлюднювати: прізвище, ім`я, по батькові керівників структурних підрозділів.

Ця норма має пряму дію, виняток можливий лише за умови доведення трискладового тесту.

Відповідач не конкретизував, яким саме інтересам національної безпеки загрожує розголошення ПІБ керівника спеціалізованого підрозділу центрального апарату ДБР з розслідування катувань. Крім того, не навів жодних доказів наявності реальних ризиків, конкретних загроз та обставин, що свідчать про істотну шкоду.

В свою чергу, інформація про керівництво спеціалізованого підрозділу центрального апарату ДБР з розслідування катувань безпосередньо стосується забезпечення прав людини, ефективності розслідування та громадського контролю, а отже, відповідно до ст. 29 Закону «Про інформацію» така інформація є суспільно необхідною.

Посилання відповідача на загальний статус правоохоронного органу носить узагальнюючий характер.

Також, суд вважає помилковим посилання відповідача на воєнний стан, оскільки сам факт введення воєнного стану не скасовує дію Закону «Про доступ до публічної інформації», а обмеження можливе лише у разі доведення конкретних ризиків.

Суд також зазначає, що інформація, дані або документи, до яких вимагається доступ, як правило, повинні відповідати критерію суспільного інтересу, щоб призвести до необхідності їхнього поширення відповідно до Конвенції. Така необхідність може існувати, коли, іnter alіa, поширення інформації забезпечує прозорість у порядку ведення державних справ та у питаннях, що становлять інтерес для суспільства в цілому, і таким чином, дозволяє широкій громадськості брати участь у державному управлінні (mutatіs mutandіs рішення ЄСПЛ у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (пункт 84)).

Визначення того, що може становити предмет суспільного інтересу, буде залежати від обставин кожної справи. Суспільний інтерес виникає щодо питань, які впливають на громадськість настільки, що вона може на законних підставах цікавитися ними, які привертають її увагу або які значно стосуються її, особливо якщо такі питання впливають на добробут громадян чи життя громади. Це також стосується питань, здатних призвести до значних суперечок щодо важливих соціальних викликів або проблем, про які громадськість бажатиме отримати інформацію. Суспільний інтерес не може зводитися до прагнення громадськості отримати інформацію про приватне життя інших людей.

Отже, інформація про ПІБ посадовця, яка стосується виконання ним публічних функцій, не є автоматично конфіденційною, сам факт того, що це персональні дані, не дає підстав обмежувати доступ без додаткових обґрунтувань.

Відмова у наданні інформації без обґрунтування є протиправною, ЄСПЛ зазначив, що національні органи повинні чітко пояснити, чому обмежують доступ, і провести аналіз шкоди vs. суспільного інтересу.

Таким чином, запитувана інформація про ПІБ керівника структурного підрозділу ДБР є публічною, пов`язана з виконанням службових повноважень, становить суспільний інтерес та не підпадає під обмеження доступу відповідно до ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а відмова у її наданні є протиправною та такою, що порушує право позивача на доступ до публічної інформації.

Щодо інформації, а саме: контактну інформація: телефон, адреса електронної пошти спеціалізованого підрозділу центрального апарату ДБР з розслідування катувань та інформації про порядок подачі заяв про катування та інші форми поганого поводження, вчинених співробітниками правоохоронних органів до зазначеного слідчого підрозділу, маючи на увазі особливу вразливість потерпілих від злочинів катувань, які залишаються під контролем осіб, які причетні до вчинення цих злочинів, суд зазначає наступне.

Як вбачається із листа Державного бюро розслідувань від 16.06.2025 № 848ПІ/10-13-06-750/25 ОСОБА_1 поінформувало, що звернутись до центрального апарату ДБР можна: за допомогою поштового зв`язку на адресу: вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ, 01032 або вул. Панаса Мирного, 28, м. Київ, 01011; на офіційну адресу електронної пошти: ; шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті за посиланням: www.dbr.gov.ua/contact-forms; через спеціальну скриньку для кореспонденції за адресою: вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ; на спеціальну телефонну лінію за номером: +38 .

Поряд із тим, суд зазначає, що позивач у запиті від 10.06.2025 просив надати йому контактну інформацію та інформацію про порядок подачі заяв саме по спеціалізованому підрозділу центрального апарату ДБР з розслідування катувань.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник зобов`язаний надавати достовірну, точну та повну інформацію за запитом. Формальна відписка без конкретних відомостей є неповною та не відповідає вимогам цієї норми.

При цьому трискладовий тест, передбачений ст. 6 Закону України «Про інформацію», вимагає одночасного доведення загрози інтересам національної безпеки, істотної шкоди та переважання такої шкоди над суспільним інтересом.

Відповідач у своїй відповіді не виклав обставин, які б підтверджували наявність таких умов.

Крім того, суд зазначає, що надана відповідачем інформація носить формальний характер та не містить відомостей щодо конкретного структурного підрозділу, стосовно якого було подано запит.

Замість надання запитуваних контактних даних відповідного підрозділу, відповідач обмежився загальними роз`ясненнями та посиланнями на нормативні акти, що фактично унеможливлює реалізацію права на доступ до інформації.

Такий підхід свідчить не про надання відповіді з урахуванням вимог ст. 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

У відповідь на запит щодо порядку подання заяв до відповідного структурного підрозділу відповідач не надав чіткого алгоритму дій, контактів або процедурної інформації, необхідної для реалізації права заявника.

Фактично відповідь зведена до загальних положень законодавства без конкретизації щодо діяльності запитуваного підрозділу.

Така відповідь не може вважатися належним виконанням обов`язку з надання публічної інформації, оскільки не містить змістовного реагування на поставлені у запиті питання.

Обов`язок суб`єкта владних повноважень полягає не у формальному реагуванні на запит, а у наданні повної, достовірної та конкретної інформації по суті поставлених питань.

Отже, враховуючи, що відповідачем фактично не розглянуто в повному обсязі запит ОСОБА_1 від 10 червня 2025 року, відповідь Державного бюро розслідувань була без надання повної, достовірної та конкретної інформації по суті поставлених питань, суд приходить до висновку, що відмова Державного бюро розслідувань від 16 червня 2025 року у задоволенні запиту на інформацію від 10 червня 2025 року є протиправною.

Таким чином, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання Державного бюро розслідувань повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 10.06.2025 по суті, надавши запитувану в ньому інформацію відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" з урахуванням висновків суду по даній справі, а також того, яка інформація є з обмеженим доступом.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах передбачено, про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень статті 139 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державного бюро розслідувань (вул. Панаса Мирного, буд. 28, м. Київ, 01011, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державного бюро розслідувань від 16 червня 2025 року у задоволенні ОСОБА_1 запиту на інформацію від 10 червня 2025 року.

Зобов`язати Державне бюро розслідувань повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 10.06.2025 по суті, надавши запитувану в ньому інформацію відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" з урахуванням висновків суду по даній справі, а також того, яка інформація є з обмеженим доступом.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного бюро розслідувань (вул. Панаса Мирного, буд. 28, м. Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати з судового збору у сумі 968 (три тисячі) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга Горшкова