Справа № 420/1884/26
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1884/26
УХВАЛА

11 лютого 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Андрухів В.В., розглянувши матеріали:

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (вул. Лютеранська, 4, м. Херсон, 73003)

про визнання протиправними та скасування наказів в частині,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2026 року через відділення поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Одеського окружного адміністративного суду позов до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (надійшов до суду 26.01.2026), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 20.04.2023 № 355 "Про відсторонення від виконання службових обов`язків (посади)" в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (посади);

- визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 23.05.2023 року № 213 о/р "Про преміювання поліцейських" в частині не встановлення ОСОБА_2 премії.

Ухвалою від 02.02.2026 року адміністративний позов залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом: звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Для усунення вказаних недоліків позивачу було надано 10-денний строк з дня отримання копії ухвали.

06.02.2026 року (подано через систему «Електронний суд» 05.02.2026 року) до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.

Заява про поновлення строку звернення до суду обґрунтована наступним.

Предметом розгляду у межах даної справи є визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 20.04.2023 № 355 "Про відсторонення від виконання службових обов`язків (посади)" в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (посади) та пункту 6 наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 23.05.2023 року № 213 о/р "Про преміювання поліцейських" в частині не встановлення ОСОБА_2 премії.

Як попередньо зазначено у позовній заяві, за результатами розгляду рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року за справою № 340/4528/23 ухвалено:

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Національної поліції в Херсонській області №413 від 05.05.2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення» та №212 о/с від 23.05.2023 «Про особовий склад».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу превентивної діяльності Каховського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 24.05.2023 року.

Остаточне рішення за результатами розгляду позовних вимог було ухвалено 11.03.2024 року.

Однак, після поновлення позивача на займаній посаді та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, як первинної правової підстави для застосування до нього будь-яких негативних службових та майнових наслідків, Відповідач автоматично не скасував п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 20.04.2023 № 355 "Про відсторонення від виконання службових обов`язків (посади)" в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (посади) та п. 6 наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 23.05.2023 року № 213 о/р "Про преміювання поліцейських" в частині не встановлення ОСОБА_2 премії, що є наслідком скасування наказів Головного управління Національної поліції в Херсонській області №413 від 05.05.2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення» та №212 о/с від 23.05.2023 «Про особовий склад».

У даному випадку відповідачем допущено грубе порушення принципу правової причинно-наслідкової єдності управлінських рішень, оскільки незважаючи на формальну реалізацію диспозитиву судового рішення виключно в частині поновлення Позивача на посаді, Відповідач ухилився від виконання його у повному обсязі, оскільки не вчинив жодних дій, спрямованих на приведення всієї сукупності власних індивідуальних адміністративних актів у стан внутрішньої юридичної узгодженості та системної несуперечності, залишивши чинними похідні управлінські рішення, які за своєю правовою природою не мають автономного регулятивного значення та можуть існувати виключно у функціональному та каузальному зв`язку з актом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Тобто, після усунення з правового поля первинного правовстановлюючого акта продовжують застосовуватися його нормативно та фактично похідні наслідки, у той час, як визнання дисциплінарного стягнення протиправним та його скасування має наслідком не лише формальну втрату чинності відповідного індивідуального адміністративного акта, але й обов`язок суб`єкта владних повноважень здійснити повну реституцію правового та майнового становища особи, яке існувало до моменту протиправного втручання у сферу її службових та майнових прав.

Отже, відповідач, не скасувавши похідні акти та не відновивши повністю майнові й службові права позивача, допустив протиправну бездіяльність та неправомірне збереження дії управлінських рішень, які не мають самостійної правової основи та ґрунтуються виключно на наказах, що судом визнані протиправними та скасовані.

Тому, в межах розгляду вищезазначеної справи на розгляд суду виносилось також питання щодо незгоди стягувача з розміром виплачених за час вимушеного прогулу, з урахуванням премії та додаткової винагороди 30 000 грн щомісячно, з яким представник позивача неодноразово, а саме у період з 11.03.2024 року по 19.12.2025 року, звертався до суду з вимогами щодо роз`яснення судового рішення та встановлення судового контролю.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 року було остаточно відмовлено Позивачу у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення у справі №340/4528/23, у зв`язку з чим у позивача виникла необхідність у зверненні до суду з позовними вимогами, що є предметом в межах даного провадження

Розглянувши заяву представника позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Виходячи з висновків Верховного Суду, які викладено у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, предметом оскарження є наказ ГУНП в Херсонській області від 20.04.2023 № 355 в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (посади), з яким позивач ознайомився 24.04.2023 р., про що свідчить власноруч проставлений підпис позивача та самим позивачем не заперечується, а також прийнятий на його підставі наказ ГУНП в Херсонській області від 23.05.2023 року № 213 в частині не встановлення ОСОБА_1 премії з 01 по 23 травня 2023 р.

У заяві представник позивача вказує, що фактичною підставою звернення до суду з вказаними вимогами стало те, що скасувавши накази № 413 від 05.05.2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення» та №212 о/с від 23.05.2023 «Про особовий склад» та поновивши позивача на займаній посаді на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року за справою № 340/4528/23, відповідач автоматично не скасував п. 1 наказу ГУНП в Херсонській області від 20.04.2023 № 355 "Про відсторонення від виконання службових обов`язків (посади)" в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (посади) та п. 6 наказу ГУ НП в Херсонській області від 23.05.2023 року № 213 о/с "Про преміювання поліцейських" в частині не встановлення ОСОБА_2 премії.

Так, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 340/4528/23 ОСОБА_1 був поновлений на службі в поліції з 24.05.2023 року наказом ГУНП в Херсонській області від 22.11.2023 р. № 456 о/с.

Як вказує позивач, остаточне рішення у справі № 340/4528/23 було ухвалене 11.03.2024 року.

Отже, з дня видання наказу ГУНП в Херсонській області від 22.11.2023 р. № 456 о/с про поновлення позивача на службі в поліції до дня звернення до суду з даним позовом минуло (21.01.2026) минуло більше двох років, з дня набрання рішенням законної сили - більше одного року та десяти місяців.

Крім того, на адвокатський запит від 20.06.2024 року в інтересах позивача УФЗБО ГУ НП в Херсонській області 03.07.2024 року надало відповідь щодо підстав невиплати позивачу після його поновлення на службі премії за період з 01 по 23 травня 2023 року, з посиланням на накази, які позивач оскаржує в даному позові.

Отже, позивач, будучи ознайомленим зі спірними наказами, не оскаржив їх ані в межах справи № 340/4528/23, ані після поновлення на службі 22.11.2023, ані після отримання листа відповідача від 03.07.2024 року про підстави невиплати премії.

Як зазначено вище, з даним позовом позивач звернувся до суду 21.01.2026 року, що свідчить про недотримання місячного строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Натомість, у заяві про поновлення пропущеного строку для звернення до суду позивач жодним чином не обґрунтовує, з яких причин за умови, що він був обізнаний щодо свого поновлення на службі в поліції 22.11.2023 року та отримав грошове забезпечення без нарахованої спірної премії, за умови отримання в подальшому листа ГУ НП від 03.07.2024 року щодо підстав невиплати премії (з посиланням на спірні накази), він (позивач) звернувся до суду з позовом зі значним пропуском місячного строку звернення до суду.

Посилання позивача на звернення до суду за роз`ясненням судового рішення та встановленням судового контролю у справі № 340/4528/23 суд до уваги не бере, оскільки ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 року відмовлено у роз`ясненні рішення, і з липня 2025 року також минув значний строк - 6 місяців.

Щодо заяв про встановлення судового контролю, то такі заяви поверталися заявнику ухвалами суду від 19.12.2025 та 08.01.2026, і подання таких заяв не свідчить про вжиття позивачем належних заходів на захист свого права. Вказане може свідчити про неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, та не є об`єктивно непереборною причиною для несвоєчасного звернення до суду з даним позовом.

Щодо посилання представника позивача на запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією рф проти України, який введено з 24 лютого 2022 року та дія якого триває й досі, то суд зауважує, що введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг процесуальних строків у судових справах.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на пропуск строку звернення до суду.

У постанові від 28 листопада 2022 року у справі № 140/11951/21 Верховний Суд вказував, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Натомість, представником позивача жодним чином не доведено прямий причинний зв`язок між пропуском строку та введенням в Україні воєнного стану.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

За висновком ЄСПЛ, викладеним в його рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі МШ Голуб проти України, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі №9901/82/19.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду та наявність правових підстав для повернення позовної ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів в частині.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169, ст.ст.248, 256, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_3 строку звернення до суду з даним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів в частині повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Суддя В.В. Андрухів