Справа № 260/2644/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 260/2644/23 пров. № А/857/27342/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року, прийняте суддею Іванчулинцем Д.В. м.Ужгород у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

встановив :

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (надалі також В/Ч, відповідач) про визнання протиправними дії щодо нарахування та виплати надбавки за кваліфікацію «1 клас» та «майстра», за період проходження військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні у 2012-2015 роках, у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

- зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку за кваліфікацію « 1 клас» з 19.10.2012 по 30.11.2013 (включно) в розмірі 8% посадового окладу та надбавку за кваліфікацію «майстер» з 01.12.2013 по 29.01.2015 (включно) в розмірі 11 % посадового окладу, визначеному у додатку №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі Постанова №1294), з урахуванням виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльність в частині невиплати із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби (27.07.2014) та на час звільнення із військової служби (29.01.2015) у розмірі 1,5 посадових окладів та 1,5 окладів за військове звання;

- зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби виходячи із грошового забезпечення станом на (31.07.2014) у розмірі 1,5 посадових окладів та 1,5 окладів за військове звання.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 позов задоволено.

Суд виходив з того, що на виконання п. 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України за № 425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, пунктом 3.13.1 якої встановлено, що особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах, зокрема, 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

Отже, Адміністрацією Державної прикордонної служби України Інструкцією № 425 було упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить й надбавка за кваліфікацію.

За таких обставин, дії відповідача щодо виплати надбавки за кваліфікацію позивачу за період з жовтня 2012 по січень 2015 (включно) в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру є протиправними, оскільки наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 за № 425 упорядковано виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Щодо нарахування та виплати позивачу винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, то підпунктом 3.25.1 Інструкції № 425 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах, зокрема, 20 років - 1,5.

Згідно архівних відомостей особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2014 наявна інформація про виплату позивачу одноразового додаткового виду грошового забезпечення - винагороду за тривалість 20 річної безперервної військової служби у розмірі 986,25 грн., що арифметично складає 50% від законодавчо встановленого розміру.

Таким чином, наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу винагороди за тривалість 20 років безперервної календарної військової служби.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, В/Ч подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за період проходження служби надбавка за кваліфікацію, винагорода за тривалість безперервної 20-ти річної військової служби виплачувалась в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, згідно пункту 7 Постанови № 1294 та наказів про грошове забезпечення на відповідний рік.

Таким чином, відповідно до Постанови № 1294, наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України та додатку 25 до Постанови №1294, ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась надбавка за кваліфікацію та безперервну військову службу відповідно до вимог законодавства.

Покликається на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Звертає увагу на те, що у резолютивній частині не вказано, що дії визнаються протиправними частково, а також що виплата повинна бути здійснена з врахуванням уже виплачених сум.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (В/Ч НОМЕР_2 ).

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 23 січня 2015 №46-ОС «По особовому складу» ОСОБА_1 було звільнено з військової служби (а.с.20).

Відповідно до наказу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29 січня 2015 №17-ос «По особовому складу», виключений із списків особового складу прикордонного загону і всіх видів забезпечення (а.с.21).

Позивач вважає, що під час проходження та звільнення з військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 (В/Ч НОМЕР_2 ) відповідачем з порушенням норм законодавства здійснювалось нарахування та виплату йому грошового забезпечення, у зв`язку з чим і звернувся з даним позовом до суду.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону № 2011-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 зазначеного Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

07.11.2007 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі як і раніше - Постанова № 1294), яка набрала чинності із 01.01.2008 та якою затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови, у тому числі надбавка за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування.

Відповідно до п. 2 Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Згідно з п. 11 Постанови № 1294 Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам надано вказівку упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Разом з тим, п. 7 Постанови № 1294 зазначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Таким чином, до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру.

Як встановлено під час судового розгляду, позивачу в період з 2012 по 2015 виплачувалась надбавка за кваліфікацію у розмірі 50% від законодавчо встановленого.

Проте, колегія суддів зазначає, що 20.05.2008 на виконання п. 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення Державної прикордонної служби України, яка набрала чинності 29.06.2008 (далі як і раніше - Інструкція № 425).

У розділі ІІІ цієї Інструкції визначено порядок, умови та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пп. 3.13.1 п. 3.13 розділу ІІІ зазначеної Інструкції особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

Тому, з 29.06.2008, дати набрання законної сили Інструкції № 425, виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, в тому числі і надбавки за кваліфікацію виплачується у розмірах встановлених цією Інструкцією №425. Таким чином у відповідача існував обов`язок щодо виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію у розмірі, установленому у додатках 25-28 до Постанови № 1294 та підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50 відсотків від установленого розміру у Додатках до Постанови № 1294 від 07.11.2007.

З приводу позовних вимог про нарахування і виплату відповідачу з урахуванням виплачених сум винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, колегія судів зазначає наступне.

Згідно пп. 3.25.1 п. 3.25 розділу ІІІ Інструкції № 425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах: 15 років - 1 розмір посадового окладу і окладу за військовим званням; 20 років - 1,5 розміру посадового окладу і окладу за військовим званням; 25 років - 2, 0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням; 30 років - 2,5 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням; 35 і кожні наступні п`ять років - 3,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, зокрема, згідно архівних відомостей особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2014 рік наявна інформація про виплату позивачу одноразового додаткового виду грошового забезпечення - винагороду за тривалість 20 річної безперервної військової служби у розмірі 986,25 грн., що арифметично складає 50% від законодавчо встановленого розміру.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу усю винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 808/8403/13-а.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а, відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судові витрати перерозподілу не підлягають виходячи із суті розгляду справи та вимог ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 260/2644/23 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар