Справа № 380/21583/25
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 рокусправа № 380/21583/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 НГУ), в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, якими відмовлено у задоволенні вимог рапорту солдата ОСОБА_1 від 26.09.2025 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю II групи та відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення ОСОБА_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України звільнити солдата ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю II групи та відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення ОСОБА_2 за його рапортом від 26.09.2025 та виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що ним подано рапорт від 26.09.2025 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю II групи та відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення ОСОБА_2 . До рапорту додавались документи та належним чином завірені копії документів, які підтверджують інвалідність ОСОБА_2 , потребу у постійному догляді за нею, родинне відношення та відсутність інших членів сім`ї першого або другого ступеня споріднення у ОСОБА_2 .

За результатами розгляду рапорту від 26.09.2025 листом №50/02/12 5474-2025 від 21.10.2025 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України позивача повідомлено про те, що надані документи підтверджують наявність у нього матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду, однак не підтверджують, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Відповідно до наданих позивачем документів у його матері наявні інші члени першого ступеня споріднення, крім нього. А саме: син ОСОБА_3 , 1983 р.н., та дочка ОСОБА_4 , 1983 р.н., які самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та мають можливість здійснювати догляд за матір`ю.

Крім того, листом №50/02/12-5474-2025 від 21.10.2025 у відповідь на адвокатський запит представника позивача повідомлено, що за результатами розгляду рапорту військовослужбовцю ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено в звільненні з військової служби за сімейними обставинами на підставі наявних даних про інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, які не потребують постійного догляду та мають можливість здійснювати догляд за матір`ю солдата ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 не складають сім`ю з ОСОБА_2 в розумінні ст. 3 СК України та ст. 64 ЖК України, так як спільно не проживають та не пов`язані з нею спільним побутом. Син ОСОБА_3 постійно проживає та працює в Республіці Польща, дочка ОСОБА_4 постійно проживає в Італійській Республіці, перебуває на консульському обліку, займається утриманням та вихованням своєї дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внук ОСОБА_6 фактично проживає в АДРЕСА_3 .

Позивач вважає отриману відмову щодо звільнення його з військової служби відповідно до абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправною. З цих підстав просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 03.11.2025 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 11.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Заявлені позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі з огляду на їх безпідставність, перекручування позивачем обставин справи та введенням суду в оману щодо дійсних обставин спору. Відповідач у відзиві зазначає, що 30.09.2025 позивач звернувся з рапортом по команді до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. За результатами розгляду рапорту, листом від 21.10.2025 вихідний №50/02/12-5474-2025 позивачу було повідомлено про відсутність підстав для звільнення за сімейними обставинами, оскільки відповідно до поданих документів, вбачається, що у матері позивача наявні інші члени першого ступеня споріднення, крім нього, а саме син ОСОБА_3 , 1983 р.н., та дочка ОСОБА_4 , 1983 р.н. які самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та мають можливість здійснювати догляд за матір`ю позивача. Зазначає, що законодавець чітко визначив умови для звільнення з військової служби за спірною підставою, зокрема: 1. Наявність одного з батьків (або батьків дружини/чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи; 2. Необхідність постійного догляду за таким з батьків; 3. Відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати догляд; 4. Або наявність у таких родичів обставин, що унеможливлюють здійснення догляду, зокрема - власна потреба в постійному догляді, підтверджена відповідним медичним висновком МСЕК, ЛКК чи ЕКОПФО.

Поданими документами підтверджено та не заперечується відповідачем, що матір позивача є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного догляду. Таким чином, одна з умов, передбачених для звільнення позивача за відповідною підставою, підтверджена належними доказами. Втім, інша необхідна умова - відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б забезпечити догляд - позивачем належним чином не підтверджена. Долученими документами встановлено, що у матері позивача є інші родичі першого ступеня споріднення, крім позивача - син ОСОБА_3 , 1983 р.н., та дочка ОСОБА_4 , 1983 р.н., які не визнані такими, що потребують постійного догляду, і, відповідно, мають об`єктивну можливість здійснювати догляд за своєю матір`ю. Також, позивачем до рапорту було долучено нотаріально посвідчену заяву від 14.08.2025 матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої вона зазначила, що для здійснення догляду за нею обирає свого сина - ОСОБА_1 . Однак відповідачем не взято до уваги зазначену заяву як належний доказ відсутності інших родичів першого ступеня споріднення, які могли б здійснювати догляд, оскільки подання такої заяви передбачене Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» виключно у випадках реалізації підстав для відстрочки від призову, передбачених пунктом 13 частини першої статті 23 вказаного Закону. Така заява подається у випадку, якщо батько або матір з інвалідністю І-ІІ групи має двох і більше військовозобов`язаних та не має невійськовозобов`язаних родичів першої лінії спорідненості.

У даній ситуації позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що його брат та сестра не мають можливості здійснювати догляд за матір`ю. Заява матері, не підтверджує наявність об`єктивних перешкод для брата та сестри позивача у здійсненні догляду за матір`ю. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. На підставі вищевикладеного, вважає, що законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту з додатками на даний час відсутні, а рішення військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача. З врахуванням викладеного просить в позові відмовити.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України по 11.01.2026. Та з 11.01.2026 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України

Позивач подав рапорт від 26.09.2025 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю II групи та відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення ОСОБА_2 .

До рапорту додавались документи та належним чином завірені копії документів, зокрема:

1. Копія паспорта громадянина України.

2. Копія картки платника податків;

3. Витяг з реєстру територіальної громади №2025/011382465 від 12.08.2025;

4. Копія висновку №24 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 08.04.2025, виданий КНП «СУДОВОВИШНЯНСЬКИЙ ЦПМСД»;

5. Копія медичного висновку ЛКК №25 від 10.04.2025 року, виданий КНГ «СУДОВОВИШНЯНСЬКИЙ ЦПМСД»;

6. Копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА №363719 від 13.12.2016 року;

7. Копія свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_5 від 07.01.1988;

8. Копія пенсійного посвідчення серії № НОМЕР_6 від 27.01.2015;

9. Заява ОСОБА_2 від 14.08.2025 про відсутність членів сім?ї, які можуть здійснювати за нею постійний сторонній догляд;

10. Відомості про зареєстрованих осіб №3080/07-05 від 12.09.2025;

11. Довідка про не проживання особи за місцем реєстрації проживання №2598/07-05 від 11.08.2025;

12. Копія посвідчення серія НОМЕР_7 від 19.02.2024 року;

13. Копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

14. Копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ;

15. Колія заяви ОСОБА_3 від 02.09.2025 про не проживання за місцем реєстрації проживання та неможливість здійснення постійного стороннього догляду за матір?ю ОСОБА_2 з офіційним перекладом на українську мову;

16. Копія повідомлення про надання ОСОБА_3 податкового номера Республіки Польща (PESEL) від 02.06.2023 з офіційним перекладом на українську мову;

17. Копія трудового договору з ОСОБА_3 від 06.04.2025 з офіційним перекладом на українську мову;

18. Копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 НОМЕР_8 ;

19. Копія заяви ОСОБА_4 від 08.09.2025 про не проживання за місцем реєстрації проживання та неможливість здійснення постійного стороннього догляду за матір?ю ОСОБА_2 ;

20. Копія довідки про перебування ОСОБА_4 на консульському обліку від 26.08.2025;

21. Копія довідки з місця проживання ОСОБА_4 від 09.04.2025 з апостелем та офіційним перекладом на українську мову;

22. Копія витягу зі свідоцтва про народження ОСОБА_7 від 16.12.2019 з апостелем та офіційним перекладом на українську мову;

23. Копія заяви ОСОБА_6 від 18.08.2025 про не проживання за місцем реєстрації проживання та неможливість здійснення постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 ;

24. Копія заяви до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 ) про перевірку сімейного стану від 12.09.2025;

25. Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд (утримання) від 17.09.2025.

За результатами розгляду рапорту, листом від 21.10.2025 року вихідний №50/02/12-5474-2025 позивачу було повідомлено про відсутність підстав для звільнення за сімейними обставинами.

Зокрема зазначено, що статтею 26 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу» визначено підстави для звільнення з військової служби. Зокрема, передбачено звільнення з військової служби у зв?язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Також зазначено, що подані позивачем документи підтверджують наявність у позивача матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду, однак не підтверджують, що інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Тому, з наданих позивачем документів встановлено, що у його матері наявні інші члени першого ступеня споріднення, крім позивача. Зокрема син ОСОБА_3 , 1983 р.н., та дочка ОСОБА_4 , 1983 р.н. які самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та мають можливість здійснювати догляд за матір?ю.

Позивач, вважаючи отриману відповідь-відмову відповідача щодо звільнення його з військової служби відповідно до абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 ст. 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII.

Положеннями ст. 22 вказаного законодавчого акту визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до вимог Закону №2232, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 по 11.01.2026 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 НГУ та з 11.01.2026 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 НГУ.

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та 26.09.2025 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 НГУ з рапортом по команді про звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю з числа осіб з інвалідністю II групи.

Отже, спірні правовідносини виникли з приводу звільнення з військової служби військовослужбовця, призваного під час мобілізації, у період дії воєнного стану.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232.

Відповідно до абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232, під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Саме необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, позивач обґрунтовує поданий до командування Військової частини НОМЕР_1 НГУ рапорт.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону №2232, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Судом встановлено, що матір позивача, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №363719 від 13.12.2016.

Відповідно до висновку №24 від 08.04.2025 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та обслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_2 потребує отримання послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Спірним у цій справі є незвільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи при наявності сина та дочки у матері військовослужбовця, які тривалий час проживають за межами України.

Свою відмову звільнити ОСОБА_1 з військової служби відповідач обґрунтовує відсутністю доказів неможливості інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення здійснювати догляд за матір`ю військовослужбовця. При цьому відповідач вважає, що факт проживання брата та сестри позивача за кордоном не виключає можливості здійснювати догляд за його мітір`ю.

Надаючи оцінку таким доводам відповідача з точки зору їх відповідності законодавчим нормам, суд враховує наступне.

Так, норми абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232 передбачають можливість звільнення військовослужбовця з військової служби у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, тільки у разі відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до першого ступеня спорідненості є її батьки, чоловік або дружина, а також діти такої особи, у тому числі усиновлені.

Згідно з статтею 1262 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до другого ступеня спорідненості є її рідні брати та сестри, баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері, а також її онуки.

Суд встановив, що у ОСОБА_2 є троє повнолітніх дітей, а саме позивач, син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , які згідно із приписами статті 1261 Цивільного кодексу України належать до осіб першого ступеня споріднення особи.

В обґрунтування дотримання умов абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232 позивач повідомив Військову частину НОМЕР_1 НГУ, що брат ОСОБА_3 постійно проживає та працює в Республіці Польща, а сестра ОСОБА_4 постійно проживає в Італійській Республіці, перебуває на консульському обліку, займається утриманням та вихованням соєї дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внук ОСОБА_6 фактично проживає в АДРЕСА_3 .

Позивач вважає, що вказані докази підтверджують дотримання встановлених абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232 умов. Проте суд не може погодитися з таким твердженням з огляду на наступне.

Стаття 51 Конституції України встановлює обов`язок повнолітніх дітей піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Вказане кореспондується також з положеннями статті 202 Сімейного кодексу України, відповідно до яких повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Згідно із ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16 грудня 1993 року №3721-XII, діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати за ними догляд.

Тобто, конституційний обов`язок піклуватися та утримувати своїх непрацездатних батьків покладено на їх працездатних дітей. На думку суду, факт проживання дітей поза межами України не позбавляє їх ні обов`язку, визначеного законом, піклуватися про своїх непрацездатних батьків, ані можливості виконувати такий обов`язок.

Норми абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232 передбачають можливість звільнення з військової служби виключно у разі відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

З огляду на викладене, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, суд вважає, що ОСОБА_1 при поданні рапорту не надав всіх документів, які б підтверджували наявність підстав для звільнення згідно з абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232.

Крім цього суд зауважує, що підпунктом 26 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не передбачено, що документи, які підтверджують громадянство іншої держави можуть бути подані як доказ, що особа першого ступеня споріднення не можуть здійснювати догляду за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю та потребує такого догляду.

Відповідно до ст. 172 Сімейного кодексу України:

1. Дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

2. Повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень.

3. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Отже, відмовляючи позивачу в звільненні з військової служби, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на правову позицію Верховного Суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24, оскільки вважає, що вона не є релевантною даним обставинам справи. Так, у зазначеній справі брат військовослужбовця також проходив військову службу, що виключало можливість виконувати ним обов`язки з догляду через об`єктивні обставини. Верховний Суд звернув увагу на те, що військова служба є такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду, оскільки військовослужбовці, з огляду на службові обов`язки, не можуть вільно розпоряджатися своїм місцеперебуванням, часом та виконувати функції, несумісні з проходженням військової служби.

Поряд з цим, факт проживання за кордоном сина та дочки не накладає на них суворих обмежень, зокрема щодо свободи пересування чи виконання будь-яких інших додаткових обов`язків, передбачених законами, від виконання яких вони не можуть відмовитися, тому не унеможливлює здійснення ними догляду за непрацездатною матір`ю.

Крім цього суд враховує, що на момент розгляду справи, позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 НГУ.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан