Справа № 260/10269/25
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні клопотання

12 лютого 2026 рокум. Ужгород№ 260/10269/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоді з 13 лютого 2023 року по 11 листопада 2023 року грошового забезпечення, а також матеріальної допомоги для оздоровлення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44; 2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 13 лютого 2023 року по 11 листопада 2023 року, а також виплатити матеріальну допомогу для оздоровлення, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.

Представник відповідача надав до суду заяву про залишення позову без розгляду. Заява обґрунтована тим, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується щомісячно, а відтак, з отриманням грошового забезпечення позивачу було відомо щодо розміру недоплаченого грошового забезпечення та про включення/невключення відповідних сум до складу грошового забезпечення та застосування релевантних коефіцієнтів для обрахунку його основних складових. 11 листопада 2023 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та проведено з ним остаточні розрахунки, відтак позивач повністю був обізнаний з розміром свого грошового забезпечення. Таким чином, вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення до суду.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.

Суд звертає, увагу, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебували на публічній (військовій) службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці при визначенні її розміру. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Частиною 2 ст.233 КЗпП України встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:

- у справах про звільнення працівника місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;

- у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідачем під час розгляду даної справи не надано доказів наявності документального підтвердження ознайомлення позивача з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення.

Крім того, суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року №1-р/2025 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. Частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України ухвалюючи зазначене рішення, зокрема вказав, що порушення зобов`язання щодо виплати винагороди за працю є триваючим: кожен день невиплати або затримки виплати заробітної плати та інших належних працівникові виплат означає не завершене правопорушення, а таке, що триває.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

СуддяН.Д. Маєцька