Справа № 721/1053/25
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 721/1053/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Проскурняк С.П.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

10 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Путильського районного суду Чернівецької області з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 598737 від 20.10.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 20 жовтня 2025 року о 14.58год. поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону ОСОБА_2 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень. Згідно вище вказаної постанови, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він нібито керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.2. ПДР. У постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, зазначено, що він нібито порушив вимоги п.п.2.2 ПДР - передача керування ТЗ особі, яка не має права керування таким ТЗ. Однак, п.2.2 ПДР передбачає зовсім інше, а саме: «Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.»

Вважає, що з оскаржуваної постанови не зрозуміло, яке ж правопорушення вчинено ним і за, що його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вказує, що він дійсно перебував за адресою м.Чернівці вул. Вокзальна, 29 20.10.2025 року, куди приїздив на автомобілі BMW 7401 зі своїм батьком ОСОБА_3 , який був за кермом даного автомобіля. Приїхавши в м.Чернівці за вказаною адресою, де розташована автозаправна станція, його батько ОСОБА_3 залишив даний автомобіль на стоянці, а сам пересів у іншим автомобіль зі своїми знайомими. Його залишив сидіти у вказаному вище автомобілі, допоки він не повернеться. Через деякий час він вирішив вийти з автомобіля, щоб купити кави у приміщенні автозаправки. Під час придбання кави у нього виникла суперечка з незнайомим йому чоловіком, якого він раніше не бачив. Розуміючи, що дана суперечка може перерости у серйозний конфлікт, він вирішив звернутись за допомогою до працівників поліції, при цьому зателефонувавши на спецлінію «102». Протягом близько однієї години на місце події прибув наряд поліції, який не маючи наміру розбиратись у ситуації, що склалась чомусь притягнув його до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке він не вчиняв.

Вважає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена посадовою особою незаконно, з грубим порушенням норм законодавства, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП необґрунтовано, упереджено, за неіснуюче правопорушення, якого він не скоїв, з порушенням його законних прав, що призвело до незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного просив суд скасувати постанову серії ЕНА №598738 від 20.10.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2025 року позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕНА № 598737 від 20.10.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП - закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ст.311 КАС України апеляційний розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 2025 року о 14.58 год. поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону ОСОБА_2 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень. Згідно вище вказаної постанови, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.2. ПДР. У постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, зазначено, що він нібито порушив вимоги п.п.2.2 ПДР - передача керування ТЗ особі, яка не має права керування таким ТЗ. Однак, п.2.2 ПДР передбачає зовсім інше, а саме: "Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії".

Вважаючи постанову протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що постанова серії ЕНА №598737 від 20.10.2025 року по справі про адміністративне правопорушення та про накладення адміністративного стягнення на позивача підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам у справі, колегія суддів погоджується з наведеним судом першої інстанції обгрунтуванням та прийнятим по суті рішенням.

Згідно з положеннями ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч.2 ст.2 КАС України зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20.10.2025 року серії ЕНА №597837, 20.10.2025 року 13год. 57хв. в м. Чернівці по вул. Вокзальна 29, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п.2.2 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, за що до нього застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400грн.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.1,2,5 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст.283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як встановлено з оскаржуваної постанови, вона не містить визначених та обов`язкових реквізитів, передбачених ч.3 ст.283 КУпАП та додатком 5 до Інструкції, а саме: не надано доказів на підтвердження керування автомобілем саме позивачем.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У постанові, яка оскаржується, відсутні відомості щодо руху автомобіля, також відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення винесене поліцейським про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. До постанови про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Таким чином, жодних фактичних даних, які б давали можливість встановити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення саме на момент складання постанови, відповідачем не надано.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Як встановлено зі змісту спірної постанови, позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, а саме за порушення пункту 2.2 ПДР України, (передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом). При цьому у постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія.

Колегія суддів зазначає, що положення пунктом 2.2 ПДР України передбачає заборону передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, за порушення якого передбачена відповідальність ч.2 ст.126 КУпАП. Разом з цим, згідно з змісту постанови водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія, що є порушення пункту 2.1а ПДР України, за що передбачена адміністративна за ч.1 ст.126 КУпАП.

Отже, в описі обставин, установлених відповідачем під час розгляду справи, та суті адміністративного правопорушення, а саме, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.126 КУпАП.

У відповідності до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені судом матеріали справи, а також зважаючи на те, що відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов до висновку, що постанова серії ЕНА №598737 від 20.10.2025 року по справі про адміністративне правопорушення та про накладення адміністративного стягнення на позивача підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2025 року відповідає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Шидловський В.Б.