Справа № 200/6319/25
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року Справа№200/6319/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 137 145,80 грн та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 137 145,80 грн за період з 10 жовтня 2024 року по 10 квітня 2025 року (включно).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у період з 28.08.2019 по 10.10.2024 і на теперішній час виключений зі списків особового складу. Позивач вказав, що при звільненні з ним не було проведено розрахунку у повному обсязі, при цьому 14 липня 2025 року Позивач отримав від Відповідача грошове забезпечення у розмірі 137 145,80 грн на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі 200/8357/24 щодо одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби як звільненому за станом здоров`я за 5 повних календарних років.

Проте відповідач не нарахував та не виплатив середній заробіток за час несвоєчасної виплати суми грошового забезпечення у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов у якому вказав, що військовою частиною НОМЕР_1 в день виключення позивача зі списків особового складу було здійснено виплату неоспорюваної суми. Відповідач вказав, що, починаючи з 24 лютого 2022 року, забезпечується в першу чергу для виконання першочергових завдань з відбиття вторгнення та нападу збройних сил російської федерації та інших незаконних збройних формувань у місті Маріуполь та, в подальшому, в інших районах ведення активних бойових дій. Наведені обставини не залежать від дій чи волі відповідача.

Вказав, що здійснений Позивачем розрахунок середнього заробітку за час можливої затримки розрахунку при звільненні в період з 10.10.2024 по 10.04.2025 не є об`єктивним та включає в себе періоди, коли здійснення розрахунків Відповідачем було суттєво ускладнено або унеможливлено в зазначених вище умовах, які не залежать від його дій чи волі.

Також відповідач вказав про притягнення його до відповідальності щодо стягнення середнього заробітку на користь позивача в межах справи №200/5098/25.

Сторона позивача надала відповідь на відзив у якій вказала, що законодавець пропорційній підхід розрахунку відповідальності за затримку у розрахунку при звільненні не передбачає, а обмежує виплату середнього заробітку строком який повинен бути не більшим ніж 6 місяців.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А. від 25 серпня 2025 року вирішено відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року вирішено зупинити провадження в адміністративній справі № 200/6319/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 200/5098/25.

У зв`язку відрахуванням зі штату суду судді Голуб В.А., 25 грудня 2025 року здійснено повторний автоматичний розподіл справи №200/6319/25, за результатами якого справу передано для розгляду судді Дмитрієву В.С.

Ухвалою від 30 грудня 2025 року вирішено прийняти до провадження адміністративну справу, розгляд справи розпочати спочатку та провести суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією ID-паспорта громадянина України № НОМЕР_2 від 29.02.2024

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 16.09.2024 та є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни.

Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09 жовтня 2024 року № 1174-ОС позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення на підставі п.п. б (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців ) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у запас з 10 жовтня 2024 року.

З комп`ютерної бази «Діловодство спеціалізованого суду вбачається, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 200/8357/24 вирішено, зокрема зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби як звільненому за станом здоров`я, передбаченої п.1 ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей, за 5 повних календарних років.

Також, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі № 200/8642/24 вирішено, зокрема визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік. Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Крім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 200/8864/24 вирішено, зокрема зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки 30 календарних днів у 2022 році і 30 календарних днів у 2024 році із розрахунку грошового забезпечення, яке позивач отримував за останньою посадою на день звільнення з посади (03.08.2024).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у справі № 200/8864/24 вирішено, зокрема визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.04.2024 по 22.04.2024, з 25.04.2024 по 30.04.2024, 01.05.2024 по 04.05.2024, та з 05.05.2024 по 02.08.2024. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму утриманого військового збору за період з 12.04.2024 по 22.04.2024, з 25.04.2024 по 30.04.2024, 01.05.2024 по 04.05.2024, та з 05.05.2024 по 02.08.2024.

Рішенням у справі №200/5098/25 встановлено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі № 200/8642/24 було нараховано допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1293,70 грн.

Виплату проведено 03 червня 2025 року.

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі №200/5098/25 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 жовтня 2024 року по 11 квітня 2025 року включно у розмірі 172975 (сто сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 26 коп.

У вказаному рішенні суд визначив суму середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні, враховувавши обмеження шестимісячним строком, за 183 дні з 11 жовтня 2024 року по 11 квітня 2025 року, з урахуванням довідки відповідача про те, що середньоденне грошове забезпечення позивача за серпень-вересень 2024 року становило 945,22 грн.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі №200/5098/25 вирішено змінити рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі № 200/5098/25. В абзаці третьому слова і цифри у розмірі 172 975 (сто сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 26 коп. замінити словами і цифрами 3 459 (три тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 50 коп.

У вказаній вище постанові суд апеляційної інстанції при визначенні розміру відшкодування позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, застосував принцип пропорційності, співмірності у відповідності до статті 117 Кодексу законів про працю України.

Суд апеляційної інстанції вказав, що сума, яка підлягатиме виплаті з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та істотності частки складових заробітної плати, розраховується за наступною формулою: (середньоденний розмір грошового забезпечення х коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати) х кількість днів (календарних або робочих) затримки розрахунку.

При цьому, суд апеляційної інстанції, урахував, що згідно довідки від 17.12.2024 № 1066 загальний розмір виплат нарахованих та виплачених позивачеві при виключенні зі списків особового складу складає 65 267,82 грн, на виконання рішення суду у справі № 200/8642/24 виплачено 03.06.2025 - 1300 грн. Отже, 100% - 66567,82 грн ( 65267,82+1300 грн.), з яких: - 1300 грн (2 %). Отже вказав, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 3459,50 грн (сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 172 975,26 грн х 2%).

На рахунок позивача 15 липня 2025 року зарахована заробітна плата від військової частини НОМЕР_1 у розмірі 137145,80 грн.

Згідно з додатковими поясненнями відповідача, на виконання судового рішення у справі №200/8357/24 у липні 2025 року здійснено виплату у сумі 72458,00 грн. Окрім іншого у липні 2025 року позивачу виплачено:

Посадовий оклад АТ - 10/24 - 998,71 грн.

Військове звання АТ 10/24- 255,48 грн.

Вислуга років 704 АТ 10/24- 383,23 грн.

Вислуга років 704 АТ 9/24 - 216,00 грн.

НОПС АТ - 10/24 - 1146,19 грн. НОПС АТ 9/24 151,20 грн.

Компенс.відпустки АТ 7/25 - 28983,20 грн.

Компенс.відпустки АТ 7/25 - 28983,20 грн.

Премія 704 АТ 10/24 5642,71 грн.

Індексація АТ 10/24 16,39 грн.

Що в сумі становить 66 776,31 грн.

Отже, 72458,00 грн виплачено на виконання рішення суду у справі №200/8357/24 та 66 776,31 грн виплачено в добровільному порядку, що разом становить - 139 234,31 грн. При цьому, з урахуванням військового збору у розмірі 2088,51 грн, виплачено 137145,80 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався наступним.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями абзацу першого частини четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Положення № 1115/2009).

Абзацом першим пункту 292 Положення № 1115/2009 (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ) передбачено, що наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання (абзац другий пункту 292 Положення № 1115/2009).

Згідно з абзацом першим пункту 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

З указаного вбачається, що грошове забезпечення мало бути виплачено позивачу у день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а саме 10 жовтня 2024 року.

Судом встановлено, що після звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, грошове забезпечення, у повному розмірі, позивачу сплачено на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/8642/24 1300,00 грн, та 15 липня 2025 року на виконання судового рішення у справі №200/8357/24 від 04.02.2025 та у зв`язку із самостійним перерахунком грошового забезпечення суму 137145,80 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктом 2, 4 статті 9 вищевказаного Закону визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Приписами частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Згідно зі ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 цієї Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як основного грошового забезпечення, так і додаткових видів грошового забезпечення, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 117 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У свою чергу у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 Верховний Суд зазначає, що у разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно і розмір відповідальності відповідача. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

До 19.07.2022 КЗпП України не обмежував шестимісячним строком розмір виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізацїї трудових відносин; далі - Закон № 2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Питання застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 489/6074/23, за наслідками розгляду якої у постанові від 08 жовтня 2025 року викладені наступні правові висновки:

- Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

-Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

Отже, суд вважає, що в межах спірних правовідносин наявні правові підстави для застосування принципів пропорційності, співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до статті 117 Кодексу законів про працю України.

Сума, яка підлягатиме виплаті з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та істотності частки складових заробітної плати, розраховується за наступною формулою: (середньоденний розмір грошового забезпечення х коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати) х кількість днів (календарних або робочих) затримки розрахунку.

Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби 10 жовтня 2024 року, остаточний розрахунок із позивачем проведено 15 липня 2025 року.

Отже, враховуючи обмеження шестимісячним строком дні затримки розрахунку становлять 183 дні (з 11 жовтня 2024 року по 11 квітня 2025 року), середньоденне грошове забезпечення позивача за серпень-вересень 2024 року становило 945,22 грн.

Як встановлено постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі №200/5098/25 загальний розмір виплат нарахованих та виплачених позивачеві при виключенні зі списків особового складу складає 65 267,82 грн, на виконання рішення суду у справі № 200/8642/24 виплачено 03 червня 2025 року - 1300 грн, (що становить 2% та дорівнює сумі 3 459,50 грн).

В межах справи №200/6319/25, судом встановлено, що 15 липня 2025 року позивачеві виплачено 137145,80 грн.

Отже, загальна сума, що виплачена вже після звільнення позивача становить 138445,80 грн (1300 грн + 137145,80 грн), що становить 212,12 % від суми виплаченої при звільненні (138445,80 грн*100%/6567,82 грн).

Суд зазначає, що з урахуванням положень статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізацїї трудових відносин) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обмежується шестимісячним строком та становить 172 975,26 грн (183 дні х945,22 грн).

При цьому суд зазначає, що у разі застосування співмірності, сума середнього заробітку на багато перевищує суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розрахованої відповідно до положень статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізацїї трудових відносин) та становить 366 915,12 грн.

Отже, суд на підставі положень статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізацїї трудових відносин), зазначає, що максимальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не може перевищувати розмір середнього заробітку за шість місяців, що становить 172 975,26 грн.

Таким чином, ураховуючи, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі №200/5098/25 вирішено, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 3459,50 грн (сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 172 975,26 грн х 2%), суд вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача в межах цієї справи, становить 169 515,76 грн (172 975,26 грн - 3459,50 грн).

Стосовно позиції відповідача щодо притягнення його до відповідальності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах справи №200/5098/25, суд зазначає, що в межах справи №200/5098/25 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні лише у розмір 2%.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 169 515,76 грн.

Позовні вимоги в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 жовтня 2024 року по 10 квітня 2025 року (включно) у розмірі 137145,80 грн, задоволенню не підлягають, оскільки час затримки розрахунку розпочинається з наступного дня після звільнення та розпочинається з 11 жовтня 2024 року та відповідно становить з 11 жовтня 2024 року по 11 квітня 2025 року, з урахуванням суми визначеної судом.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військова частина НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 жовтня 2024 року по 11 квітня 2025 року у розмірі 169 515,76 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв