Справа № 420/13651/25
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/13651/25

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

30.07.2026 року;

Головуючий в 1 інстанції: Караван Р.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Бітова А.І.

Градовського Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в оформленні та видачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв?язку із досягненням нею 16-річного віку, паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII;

зобов?язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати ОСОБА_3 , у зв?язку із досягненням нею 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-XII від 26.06.1992 р., без передачі будь-яких персональних даних до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі та без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, оформити паспорт відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-XII від 26.06.1992 р., а саме: 1) з урахуванням правильності написання імені, по-батькові, прізвища згідно українського правопису, а саме- вписати каліграфічним почерком від руки, перша літера прізвища, ім?я та по батькові мають бути великими, інші літери маленькими; 2) проставити на відповідній сторінці в паспорті відмітку про реєстрацію постійного місця проживання громадянина на підставі виписки з будинкової книги про склад сім?ї та реєстрацію №2402 від 10.12.2012.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є матір`ю і законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 . У зв`язку з необхідністю отримання паспорта громадянина України позивачка звернулась до Хаджибейського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з проханням щодо оформлення та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року, без застосування засобів Єдиного державного реєстру.

Однак орган міграційної служби, розглянувши заяву, відмовив позивачці в оформленні паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Позивачка стверджує, що відповідачем порушено права її неповнолітньої дитини, адже з моменту досягнення 16-річчя дитина має законне право на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, оскільки зразок та форма паспорта книжечки затверджені постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України» від 04 червня 1994 року №353, ця постанова є чинною.

Поряд з цим, зауважує на тому, що примушування до обробки персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки є неправомірним втручанням в особисте життя з боку держави та порушенням вимог статті 8 Закону України «Про захист персональних даних».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд виходив з того, що використання позивачкою паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянтка зазначає, що позбавлення особи можливості отримати паспорт у вигляді книжечки спричиняє шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу особистого надмірного тягаря у виді збирання, зберігання, використання та поширення стосовно неї конфіденційної інформації без її згоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, посилається на необґрунтованість доводів апелянтки, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітньою дитиною ОСОБА_1 .

27.03.2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Хаджибейського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із спільною заявою, в якій просили оформити на підставі Закону України від 18.01.2001 р. №2235-III «Про громадянство України» паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ з дотриманням правил українського правопису, а саме дані Заявника повинні бути вписано каліграфічно почерком від руки, перша літера прізвища, ім`я та по батькові мають бути великими, інші літери маленькими, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, та видати його ОСОБА_2 . Вести облік щодо ОСОБА_2 за раніше встановленими формами - за прізвищем, іменем та по-батькові, датою народження та за місцем реєстрації, без використання будь-якого цифрового або буквено-цифрового ідентифікатора особи (у т.ч серії та номеру паспорту), без внесення інформації про неї до Єдиного державного демографічного реєстру чи будь-яких інших автоматизованих інформаційних систем та без автоматизованої обробки (у т.ч. передачі) персональних даних.

Згідно змісту заяви, зазначено, що до заяви додаються: копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , дві фотокартки розміром 3,5х4,5 мм, заява ОСОБА_2 за формою про видачу паспорта відповідно до наказів МВС України № 320 від 13.04.2012 та №456 від 06.06.2019, довідка (виписка з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) № 2402 від 10.12.2012.

Розглянувши заяву, Хаджибейським відділом у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у задоволенні вказаних вимог відмовлено, про що повідомлено у листі від 04.04.2025 року за №5114-312/5114.1-25.

Так, орган міграційної служби зазначив, що до заяви заявницями не надано повного переліку документів (заява за зразком, наведеним у додатку 1 до наказу №456; свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; дві фотокартки розміром 3,5х4,5 мм), передбаченого пунктом 3.1 наказу МВС України від 06.06.2019 №456 «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України».

Поряд з цим, орган міграційної служби зауважив на тому, що згідно здійсненої перевірки ЄІАС УМП ОСОБА_4 вже було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , дата видачі 28.11.2019, орган видачі 5114. При оформленні зазначеного паспорту громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, було надано згоду на обробку персональних даних. На момент звернення ОСОБА_5 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_1 та її персональні дані внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 204. При цьому, в заяві не наведено підстав вважати, що персональні дані щодо неї обробляються з порушенням законодавства України. Отримання паспорта громадянина

Фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_6 та присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, який відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI є незмінним. Використання заявницею раніше паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує її права та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне життя.

Аналогічні підстави для відмови у задоволенні заяви позивачки наведені Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області у листі від 04.04.2025 року №5100.4.1.-3291/51.1-25.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, посилаючись на неправомірність та необґрунтованість дій органу міграційної служби, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року №5492-VI визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 4 Закону №5492-VI, Єдиний державний демографічний реєстр означає електронну інформаційно-телекомунікаційну систему, яка призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до частин першої-другої статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.

Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Відповідно до частин першої-другої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина четверта статті 21 Закону №5492-VI регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

За змістом пункту 3 Положення №2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 1-4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 паспорт громадянина України (паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 затверджено зразка бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» згідно з пунктами 1, 2, 3 якого паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Обмін паспорта здійснюється у разі непридатності паспорта для подальшого використання (підпункт 5 пункт 6 Порядку №302).

Підпунктом 1 пункту 7 Порядку №302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

За змістом пункту 19 Порядку №302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів, територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. До територіального органу ДМС документи подаються лише в разі оформлення замість втраченого або викраденого, обміну паспорта, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру.

Згідно пункту 32 Порядку №302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження до розгляду документів перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 100 Порядку №302 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорт зразка 1994 року), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави, органів місцевого самоврядування або підприємств, установ та організацій, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року №456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, згідно з пунктом 1 розділу I «Загальні положення» якого визначено порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.

Згідно пункту 1 розділу IV «Обмін паспорта» Тимчасового порядку №456 обмін паспорта здійснюється в разі: 1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження; 2) установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних/найменуванні органу/штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.

Відповідно до пункту 2 розділу IV «Обмін паспорта» Тимчасового порядку №456 для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). У разі обміну паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.

Згідно частини першої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року №2297-VI обробки персональних даних мас бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Статтею 2 Закону №2297-VI визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Приписами частин п`ятої-шостої статті 6 Закону №2297-VI передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що паспорт громадянина України видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, кожному громадянинові України після досягнення 14-річного віку. При цьому бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, а терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Наведене свідчить, що Положенням № 2503-XII передбачено дві форми паспорта громадянина України, а саме у формі книжечки або картки. Отже, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України, до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 820/3327/16, від 29 листопада 2019 року у справі № 260/1414/18, від 21 серпня 2020 року у справі № 260/99/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 240/575/20, від 08 червня 2023 року у справі № 380/5977/21, від 17 грудня 2025 року у справі № 420/26173/24.

У справі, що розглядається, спірні правовідносини стосуються зобов`язання територіального органу міграційної служби оформити та видати позивачці паспорт громадянина України у формі книжечки на підставі Положення №2503-XII, тобто зразка 1994 року у зв`язку із недосягненням нею 16-річного віку.

Звертаючись до органу міграційної служби, позивачка у заяві зазначила, що не дає згоду на збір та обробку персональних даних, забороняє передачу будь-яких даних про себе до Реєстру, формування по відношенню до неї УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових, QR-кодових, біометричних тощо), використання щодо неї будь-яких засобів Реєстру, просить оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-XII.

Водночас у своїй заяві до органу міграційної служби не вказала на наявність у неї релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. Такі твердження відображені лише у позовній заяві.

Щодо застосування у спірних правовідносин правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), слід враховувати наступні ознаки цієї типової справи: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.

Розглянувши зразкову справу №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення № 2503-XII, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Варто зауважити, що відповідно до пунктів 21, 22 частини 1 статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Отже, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач -суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) стосується питань захисту прав і свобод громадян України, які не надають згоду на обробку персональних даних, оскільки з мотивів релігійних переконань побоюються настання в результаті їх обробки негативних наслідків, пов`язаних із формуванням цифрових ідентифікаторів особи.

Повертаючись до обставин справи, слід враховувати, що визначальними її особливостями, на підставі яких ця справа не може бути визначена як типова є, зокрема, те, що позивачка звернулась із заявою про видачу їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року у зв`язку з досягненням 16-річного віку; при зверненні до органу міграційної служби із заявою позивачка не зазначає про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації.

Натомість, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних з мотивів релігійних переконань.

Таким чином, відсутні правові підстави для врахування висновків у зразковій справі №806/3265/17(Пз/9901/2/18) при розгляді цієї справи.

Поряд з цим, обставини цієї справи, які не заперечуються всіма учасниками справи, вказують на наявність у позивачки паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який оформлений за допомогою засобів Реєстру внаслідок волевиявлення позивачів, які надали згоду на обробку її персональних даних та внесення інформації до Реєстру. У зв`язку із внесенням інформації щодо позивачки, до Реєстру було автоматично сформовано УНЗР 204.

Наведене свідчить, що позивачка є особою, яка самостійно звернулася із заявою щодо внесення її персональних даних до Реєстру та надала згоду на їх обробку з формуванням цифрового ідентифікатора, у Реєстрі відносно неї вже сформовано унікальний номер запису.

В такому разі отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушуватиме права позивачки та не буде вважатися втручанням у її приватне життя.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 квітня 2025 року у справі № 420/29754/23, від 22 березня 2024 року у справі № 540/4500/21, від 24 квітня 2024 року у справі № 260/2992/23, від 08 червня 2023 року у справі № 380/5977/21, від 28 листопада 2024 року у справі № 420/6552/24, від 06 лютого 2025 року у справі № 420/26651/23, від 19 березня 2025 року у справі № 300/5845/23.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про правомірність дій ГУДМС, необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення у повному обсязі.

Оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.І. Бітов

Ю.М. Градовський