Справа № 286/3297/25
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 286/3297/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кулініч Я.В.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

11 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на додаткове рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 17 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26.11.2025 позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення № 002543 від 29.07.2025, винесену виконувачем обов`язків начальника відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті Миколою Грибаном визнано протиправною та скасовано, провадження у справі закрито. Визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з безпеки на транспорті щодо нездійснення перевірки законності та обґрунтованості постанови про накладення адміністративного стягнення № 002543 від 29.07.2025 за скаргою ОСОБА_1 від 15.08.2025. Стягнуто на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті () місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 484,48 грн..

01.12.2025 до суду представник позивача - адвокат Якименко М.М., подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у вищевказаній справі в частині розподілу судових витрат, в якій просить покласти судові витрати в частині витрат на професійну правову (правничу) допомогу адвоката Якименка М.М., понесених ОСОБА_1 , однак ще не сплачених останньою, при розгляді справи № 286/3297/25, стягнувши такі у загальній сумі 24612,50 грн. (без ПДВ) з Державної служби України з безпеки на транспорті з ухваленням відносно цього відповідного додаткового судового рішення.

Представник відповідача подав до суду клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просив відмовити у задоволенні вимог заяви про долучення доказів про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу від 02.12.2025 в повному обсязі, мотивовану тим, що вартість правової допомоги у розмірі 24612,50 грн. є необгрунтованою та не підтвердженою, вказані витрати ще не сплачені позивачем, тому не підлягають відшкодуванню.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Додатковим рішенням Овруцького районного суду Житомирської області заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №286/3297/25 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

IІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд першої інстанції, проаналізувавши докази в підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі підлягає зменшенню до 10000 грн і що такий розмір відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

ІV. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись із винесеним додатковим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який у поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалене судом додаткове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що розмір визначених позивачем судових витрат є необґрунтованим, явно завищеним та таким, що не відповідає складності цієї справи. Також вказує, що вказані витрати ще не були сплачені позивачем, тому не підлягають відшкодуванню.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) витрати сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Положення частин 1 та 2 статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За правилами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9 статті 139 КАС України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень у випадку задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України(заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. При цьому, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 02.09.2020 року у справі №826/4959/16 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції.

Так, між адвокатом Якименком Миколою Миколайовичем, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2863/10, виданого Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 23.06.2005р. (Адвокат), з однієї сторони, та Дідич Наталією Миколаївною (Клієнт) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.09.2025, відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання здійснювати захист, представництво, та/або надавати інші види правової (правничої) допомоги.

Відповідно до пунктів 3.1. -3.3 Договору ціна та порядок здійснення розрахунку за Правову допомогу визначається та узгоджується між Сторонами і зазначається у додатках в погодженні гонорару за надання Правової допомоги, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Порядок та строк оплати Правової допомоги визначається за наслідками домовленості, оформлюючи це належним чином, про що зазначається Додатках до цього Договору.

Для оплати Правової допомоги Адвокат може надавати Клієнтові рахунок, а також Сторони за наслідками наданої Адвокатом Правової допомоги Клієнтові можуть оформити та підписати Акт прийому надання Правової допомоги, а щодо об`єму наданої Правової допомоги Адвокат вправі надати Клієнтові письмовий звіт з деталізацією Правової допомоги, зокрема, по її видам та категоріям.

Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 04.09.2025 розмір гонорару за правову допомогу, яка надається Адвокатом, становить загальну суму грошових коштів за відпрацьований Адвокатом час, що обліковується в годинах та хвилинах, виходячи з базової ставки: 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. (без ПДВ) за 1 год. роботи Адвоката, а час, що затрачається Адвокатом на переїзд - «travel time» - до місця розгляду чи вирішення спору (справи) обліковується в годинах та хвилинах, виходячи з базової ставки: 690 (шістсот дев`яносто) грн. (без ПДВ) за 1 год.

За надану Правову допомогу (відпрацьований час) за узгодженою Сторонами в п. 2 цього Погодження ставкою, Клієнт оплачує суму гонорару в гривнях в готівковому порядку або згідно наданого Адвокатом для оплати рахунку шляхом переказу протягом 3 (трьох) банківських днів грошових коштів на поточний рахунок Адвоката, вказаний в розділі 8 Договору.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести адвокатом надано: Договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.09.2025, Додаток №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 04.09.2025 «Погодження гонорару за надання Правової допомоги» від 04.09.2025, Акт прийому надання правової (правничої) допомоги від 01.12.2025, Додаток до акту від 01.12.2025.

Відповідно до Акта прийому надання правової (правничої) допомоги від 01.12.2025 Адвокат надав, а Клієнт отримав правову допомогу відповідно до умов Договору у період з 04.09.2025 р. по 28.11.2025р. включно в об`ємі з деталізацією кожного їх виду та часу витраченого, об`єму і вартості, згідно Додатку до цього Акту.

Відповідно до Додатку до акту від 01.12.2025 загальна кількість відпрацьованих годин адвокатом становить: 08 год. 30 хв. (використаного часу) та 01 год. 30 хв. (годин очікування). Загальна сума гонорару адвоката згідно з вище зазначеним актом та додатком до нього становить 24612,50 грн..

Проаналізувавши розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, колегія суддів вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, відшкодований судом першої інстанції на користь позивача в розмірі 10000,00 грн співмірний із складністю справи та наданими послугами, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідачем не спростовано правомірність стягнення судом першої інстанції на користь позивача судових витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, не доведено, що надані послуги були необґрунтованими, не доцільними, не спростовано вплив наданих послуг на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона.

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню у зв`язку з їх фактичною несплатою позивачем, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки такі доводи не відповідають усталеній правовій позиції Верховного Суду.

Так, у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 05 березня 2021 року у справі № 200/10801/19-а, від 16 березня 2021 року у справі № 520/12065/19, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 сформульовано правовий висновок про те, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу незалежно від того, чи були вони фактично сплачені стороною (третьою особою), чи лише підлягають сплаті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21), у якій зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, а також обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено; визначальним є факт надання адвокатом правничої допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Отже, саме по собі посилання апелянта на відсутність фактичної сплати позивачем витрат на правничу допомогу не є підставою для відмови у їх розподілі, якщо наданими доказами підтверджено обсяг наданих послуг, їх зв`язок із розглядом справи та обґрунтованість вартості.

Суд першої інстанції, врахувавши наведені правові висновки Верховного Суду, дійшов правильного висновку про наявність підстав для врахування таких витрат при вирішенні питання їх розподілу.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а додаткове рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 17 грудня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.