Справа № 200/9591/25
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2026-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року Справа№200/9591/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (м. Рівне, вул. Олександра Борисенка, 7, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька обл., місто Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (м. Рівне, вул. Олександра Борисенка, 7, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька обл., місто Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 31.10.2025 року звернувся через веб портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за вислугу років, оскільки є педагогічним працівником та має спеціальний стаж (стаж роботи за вислугою років) більше 25 років.

21.01.2025 року за результатом розгляду заяви позивача Відповідачем 2 було прийнято рішення про відмову в призначенні за вислугою років 07.11.2025 № 51, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугою років.

Відповідачем 2 розраховано спеціальний стаж що дає право на пенсію за вислугою років та зазначено в спірному рішенні, що він дорівнює 22 роки 08 місяців 03 дні, а відтак є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Позивач наголошує, що його стаж за вислугу років дорівнює 30 років 10 місяців 13 днів, що є достатнім для призначення пенсії, вважає свої права порушеними та просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 07.11.2025 № 51 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, починаючи з 31.10.2025, призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 11.12.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово без повідомлення (виклику) сторін.

24.12.2025 року відповідачем 2 надано відзив по справі, згідно змісту якого зазначено, що спеціальний стаж позивача станом на 11.10.2017 року складає 22 роки, а відтак право на отримання пенсії за вислугу років відсутнє.

Головне управління наголошує, що Закон № 1058 є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Преамбулою Закону № 1058 передбачено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, Закон № 1058, як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту набрання законної сили законом № 2148 - з 11.10.2017 року.

Оскільки Закон № 1058 та Закон № 2148 є чинними, їх положення не визнано неконституційними, відтак рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017 року.

За матеріалами електронної пенсійної справи та індивідуальних відомостей про застраховану особу встановлено: вік позивачки - 50 років.

Страховий стаж особи становить 34 роки 05 місяців 07 днів. Стаж за вислугу років позивачки станом на 11.10.2017 22 роки 08 місяців 03 дні.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу та стажу за вислугу років зараховано всі періоди відповідно наданих документів.

Враховуючи вищезазначене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 . Від 07.11.2025 № 51 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

Враховуючи наведене відповідач 2 вважає позовні вимоги безпідставними.

Відповідач 1 правом на надання відзиву не скористався.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

31.10.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася із заявою засобами вебпорталу електронних послуг до Пенсійного фонду України про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788).

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 26.06.1987 трудова діяльність Позивача є наступною:

з 15.08.1994 працювала на посаді вчителя української мови та літератури Дроздинської НЗШ;

з 01.09.1996 по 31.08.2000 працювала вчителем обслуговуючої праці Старосільської ЗОШ І-ІІІ ступенів;

з 06.11.2000 31.08.2025 працювала вчителем початкових класів Дроздинської ЗОШ І-ІІІ ступенів.

Заява опрацьовувалася за принципом екстериторіальності відповідно до Порядку приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (зі змінами) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

07.11.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 51 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. В рішенні зазначено, що відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, станом на 01.04.2015 року не менше 25 років, станом на 01.01.2016 року не менше 25 років 6 місяців та станом на 11.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців.

В матеріалах справи наявна довідка РС-право, згідно з якою до стажу за вислугу років відповідачем 2 зараховано періоди: з 15.08.1994 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 14.03.2005, з 11.09.2005 по 31.08.2011, з 01.09.2011 по 31.01.2012, з 01.02.2012 по 11.10.2017.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право н соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціальног захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України №1788 від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» та Законом України №1058 від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України №1058 від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі ст.8 зазначеного Закону громадянин України має право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до п.2-1 Перехідних положень даного Закону, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст.52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням із дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацами 1, 2 п.16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону №2148, закріплено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Статтею 2 Закону України №1788 від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» визначено, що за цим законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст.7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону №1788 (в редакції, чинній до 01.01.2016) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911 (далі - Закон №911), який набрав чинності з 01.01.2016, пункт «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в іншій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015р. по 31.03.2016р. - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016р. по 31.03.2017р. - не менше 26 років; з 01.04.2017р. по 31.03.2018р. - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018р. по 31.03.2019р. - не менше 27 років; з 01.04.2019р. по 31.03.2020р. - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020р. по 31.03.2021р. - не менше 28 років; з 01.04.2021р. по 31.03.2022р. - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022р. по 31.03.2023 р.- не менше 29 років; з 01.04.2023р. по 31.03.2024р. - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024р. або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами 1 та 2 цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами 2 - 11 цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 01 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законами України №213 від 02.03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», №911 від 24.12.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Положення п.«а» ст.54, ст.55 Закону України №1788 від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення», зі змінами, внесеними Законами України №213 від 02.03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», №911 від 24.12.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України положення п.«а» ст.54, ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років - досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п.«а» ст.54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у п.п. «е, ж» ст.55 Закону №1788, визнано такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст.ст.1, 3, ч.3 ст.22, ст.46 Основного Закону України. Положення п.«а» ст.54, ст.55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

При цьому, у вказаному вище рішенні Конституційний Суд України наголосив на тому, що внесення змін Законом України №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до оспорюваних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст.54, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зі змісту оспорюваних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» слідує, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п.«а» ст.54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав оспорювані положення п.«а» ст.54, ст.55 Закону №1788 від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом №213 від 02.03.2015 та Законом №911 від 24.12.2015 такими, що суперечать положенням ст.ст.1, 3, 46 Основного Закону України, та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 04.06.2019.

Конституційний Суд України також зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

Таким чином, втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, а тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що з 04.06.2019 (з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019 від 04.06.2019) при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України №1788 від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» необхідно застосовувати положення у редакції Закону до внесення змін Законами №213 від 02.03.2015 та №911 від 24.12.2015.

Як зазначалося вище, згідно з приписами п.«е» ст.55 Закону №1788 до внесення змін Законом №911 від 24.12.2015 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Тобто, особа, яка станом на момент звернення до пенсійного органу має не менше 25 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.

Враховуючи ту обставину, що позивач звернулася із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 31.10.2025 року тобто, після прийняття рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019, відповідач 2 повинен був застосовувати положення п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в первісній редакції, до внесення змін Законом №911 від 24.12.2015, згідно з якою визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Приймаючи до уваги те, що у спірному рішенні відповідачем 2 визнано вислугу років позивача станом на 11.10.2017 22 роки 08 місяців 03 дні, то з урахуванням періоду з 11.10.2017 по 31.08.2025, спеціальний стаж буде більшим за 25 років, що є підставою для наявності у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 31.10.2025 року.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 07.11.2025 № 51 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що:

- із заявою про призначення (перерахунок) пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (п. 1.1);

- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу (п. 4.2).

- принцип екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіального органу Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, тобто територіальному органу Пенсійного фонду України, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Виходячи із наведених приписів Порядку № 22-1, беручи до уваги положення ст. 245 КАС України, суд приходить до висновку про те, що належним пенсійним органом, який має здійснити визначені судом дії, є відповідач 2, як орган, що прийняв рішення, визнане судом протиправним.

Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

А тому суд вважає за належне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити починаючи з 31.10.2025 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

За частиною 1 статті 2 КАС України судовому захисту підлягають ті права чи інтереси особи, які є порушеними, а не ті, що можливо (ймовірно) будуть порушені у майбутньому.

Резолютивна частина рішення не може містити будь-яких приписів, які прогнозують можливі порушення з боку відповідача у майбутньому та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у рішенні від 14.09.2020 року у зразковій справі № 560/2120/20.

Враховуючи зазначене суд вважає, що формулювання позовної вимоги у вигляді «виплачувати» скероване на майбутнє, а отже підлягає відхиленню.

Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, відповідач 2, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України, при цьому цей судовий збір стягується з відповідача 2, як такого, що порушив права позивача.

Керуючись ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (м. Рівне, вул. Олександра Борисенка, 7, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька обл., місто Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3) про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 07.11.2025 № 51 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, починаючи з 31.10.2025, призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Слов*янськ, пл.Соборна, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968, 96 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Стойка