Справа № 160/11281/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/11281/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року (суддя Царікова О.В., повне судове рішення складено 04 листопада 2025 року) в справі №160/11281/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про:

визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 07 лютого 2023 року № 1314/20/335, виданої військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України;

зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 07 лютого 2023 року № 1314/20/335, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , без обмеження максимальним розміром пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року у справі №7-р(II)/2022, з урахуванням проведених раніше виплат.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 07.02.2023 № 1314/20/335, виданої військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 07.02.2023 № 1314/20/335, виданої військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) без обмеження максимальним розміром пенсії у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 у справі №7-р(II)/2022, з урахуванням проведених раніше виплат.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Звертає увагу, що загальний розмір пенсійної виплати станом на 31.08.2025 склав 62464,14 грн.

Враховуючи приписи статті 43 Закону № 2262, після переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262 розмір пенсії станом на 31.08.2023 склав 20930,00 грн.

Оскільки розмір пенсії по інвалідності став менше за розмір пенсії за вислугу років, обчислений на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі № 160/10832/23, тому пенсію з 31.08.2023 встановлено в раніше встановленому розмірі - 43667,11 грн.

Враховуючи зазначене, для виплати пенсії по інвалідності без обмеження максимальним розміром не має підстав, так як позивач не відноситься до категорії осіб, виплата яким проводиться з урахуванням Рішення № 7-р (ІІ) (пенсію позивачу призначено до 12.04.2023).

У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі №160/10832/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження максимального розміру призначеної пенсії ОСОБА_1 , на підставі подання про призначення пенсії від 03.04.2023 №4317 ФД-121285 та доданих до нього документів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 28.03.2023 призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 , обчислену у розмірі 70% від грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром пенсії у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 у справі №7-р(II)/2022, з урахуванням проведених раніше виплат.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі №160/10832/23 пенсійним органом позивачу призначено пенсію у розмірі 70% від грошового забезпечення 61576,94 грн. без обмеження максимальним розміром.

12.04.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі довідки від 07.02.2023 №1314/20/335, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 .

Відповідач листом від 10.05.2024 №28770-18622/М-01/8-0400/24 зазначив, що пенсію позивачу призначено за даними грошового атестату від 28.03.2023 №98 та довідок про щомісячні види грошового забезпечення від 14.03.2023 №361277 та від 29.03.2023 №124.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі №160/10832/23 пенсійним органом позивачу призначено пенсію у розмірі 70% від грошового забезпечення 61576,94 грн. без обмеження максимальним розміром. Вказаним рішенням не зобов`язано органи Пенсійного фонду України провести обчислення пенсії ОСОБА_1 за даними довідки від 07.02.2023 №1314/20/335, наданої Військовою частиною НОМЕР_1 , тому підстави для проведення перерахунку відсутні.

Суд першої інстанції вважав, що відповідач, після отримання довідки від 07.02.2023 року № 1314/20/335 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до статі 308 КАС України, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ по лінії Міністерства оборони України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Позивачем ініційовано питання про перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення № 1314/20/335, виданою військовою частиною НОМЕР_1 07 лютого 2023 року.

Відповідачем листом від 10 травня 2024 року №28770-18622/М-01/8-0400/24 повідомлено позивача, що пенсію йому призначено за даними грошового атестату від 28.03.2023 №98 та довідок про щомісячні види грошового забезпечення від 14.03.2023 №361277 та від 29.03.2023 №124, тому відсутні підстави для перерахунку пенсії на підстав довідки військової частини.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, спірним під час апеляційного перегляду справи є виключно питання правомірності обмеження пенсії позивача максимальним розміром. Відповідачем не приведено в апеляційній скарзі доводів стосовно наявності підстав для перерахунку пенсії позивача на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 про розмір грошового забезпечення № 1314/20/335 від 07 лютого 2023 року.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI встановлено, що максимальний розмір пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ в редакції Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-38/2016 від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року №2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII, які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення.

У рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту, а обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин, змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Відповідачем у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що приведені вище норми Закону № 2261-ХІІ та Закону № 3668-VI суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Висновок суду в цій справі відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом в постанові від 30 серпня 2022 року в справі № 440/994/20.

Суд відхиляє покликання апелянта на відсутність законодавчого регулювання питання щодо обмеження розмірів пенсій, призначених за Законом № 2262, для громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р(ІІ)/2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Приписи статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Суд зауважує, що відсутність нормативного регулювання спірного питання не вказує на те, норма закону, яка втратили чинність, має бути застосована до спірних правовідносин.

Апелянтом не приведено доводів стосовно наявності підстав для перерахунку пенсії на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 від 07 лютого 2023 року № 1314/20/335, а також про передчасність вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії без обмеження максимального розміру пенсії, тому судом не надається оцінка висновкам суду в цій частині.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року в справі № 160/11281/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року в справі № 160/11281/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 10 лютого 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов