Справа № 380/11988/25
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 рокусправа № 380/11988/25
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕШЛТЕХ" до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення

у с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕШЛТЕХ" , місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Данилишина, 6, офіс 206 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області , місцезнаходження: 79026, Львівська область, м. Львів, вул. Стрийська, 35, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області , місцезнаходження: 33023, м.Рівне, вул. Відінська, 12, у якій просить суд:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 17.02.2025 № 6306/13-01-07-09 про застосування відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕШЛТЕХ» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 182461,99 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що платник податків у визначеному законодавством порядку надав представникам податкового органу безпосередньо в приміщенні магазину всі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, та які, в свою чергу, належать або пов`язані з предметом цієї перевірки й підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей. Позивач вважає, що працівники ДПС не взяли до уваги надані первинні документи, припустили вчинення платником податків порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», і як наслідок, склали акт фактичної перевірки від 19 грудня 2024 року (бланк № 001252, зареєстрований № 19645/ж5/17 00-07-05-17/45459088 від 19.12.2024) за відсутності жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення суб`єктом господарювання таких порушень. Позивач скористався своїм правом на подання заперечень, долучивши при цьому належні та допустимі докази на підтвердження відсутності обставин, встановлених інспекторами в акті перевірки. Проте, такі заперечення були безпідставно залишені без задоволення. Отже, позивач вказує на те, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 17.02.2025 № 6306/13-01-07-09 було фактично винесено з повним ігноруванням приписів абз. 2 п. 44.6. ст. 44 ПК України та наданими до розгляду запереченнями вичерпними документами.

26.06.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що Головним управлінням ДПС у Рівненській області на підставі наказу №3055-п від 13.12.2024 проведено фактичну перевірку магазину «Ябко», за адресою: вулиця Соборна, 61, місто Рівне щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обліку готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками. Накладні на внутрішнє переміщення, що надавались позивачем та долучені до матеріалів справи не підтверджують виконання вимог п. 12 ст. 3 Закону №265. Так, п. 12 ст. 3 Закону №265 визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. При цьому, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння). Отже, позивач, у розглядуваному випадку повинен був надати як документи на внутрішнє переміщення товару, так і документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання. При цьому, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання позивач не долучив і до матеріалів позову.

30.06.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просить позов задовольнити повністю. Вказана відповідь обґрунтована тим, що під час фактичної перевірки контролюючому органу надані відповідні первинні документи, у тому числі накладні на переміщення (документи на внутрішнє переміщення товарів). Також відповідні первинні документи були долучені до заперечень на акт перевірки, скарги на ППР, а також додані до даного позову, а тому таким документам має бути надана оцінка. Крім цього, інспектори ГУ ДПС у Рівненській області не вказали в акті перевірки, які недоліки містять документи, чому вони не беруть їх до уваги. Специфіка діяльності товариства полягає у наявності певної кількості господарських одиниць (торгових одиниць) у різних областях України. При цьому, таких господарських одиниць, в одній області може бути декілька. У свою чергу, надходження товарів (товарних запасів) на конкретну господарську одиницю може відбуватись як безпосередньо від контрагентів-постачальників, так і за рахунок їх внутрішнього переміщення між підрозділами (торговими одиницями) Товариства в залежності від господарської необхідності. Надходження товарних запасів на певну господарську одиницю знаходить своє відображення у відповідній документах (зокрема, але не виключно, накладних на внутрішнє переміщення), якими супроводжується кожна поставка (надходження) товару. Ураховуючи те, що ТОВ «СПЕШЛТЕХ» здійснює діяльність в декількох місцях торгівлі, то ведення обліку товарних запасів платник податків здійснює на підставі первинних документів про внутрішнє переміщення товару. Таким чином, знаходження в місці торгівлі документів на внутрішнє переміщення товару є достатнім.

01.09.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких він вказав, що за змістом пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» документами, що підтверджують облік та походження товарних запасів є, зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів. З урахуванням цієї вимоги закону, позивач надав належні документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, а тому правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій немає, що є наслідком визнання протиправним і скасування оспорюваного ППР.

10.11.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких він вказав, що накладні на внутрішнє переміщення товарів є належними документами, які підтверджують облік та походження товарів, що знаходяться у місці продажу. Тобто, якщо підприємство надало такі накладні (навіть не безпосередньо в момент перевірки, а під час надання заперечень чи в межах відповіді на запит), це спростовує твердження податкового органу про продаж необлікованих товарів. Податковий орган не зафіксував належним чином факт ненадання документів, як це передбачено п. 85.6 ст. 85 ПК України (не склав акта про відмову з описом документів, які пропонувалось подати). Через це висновки перевірки про порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР є недоведені. Факт реалізації необлікованого товару не підтверджено жодними доказами. Отже, підстав для застосування штрафних санкцій за статтею 20 Закону № 265/95-ВР немає.

01.12.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких він вказав, що накладні, які надані контролюючому органу свідчать про те, що товар з основного складу переміщено у магазин. Платником податків (ТОВ «СПЕШЛТЕХ») надані належні первинні документи, які беззаперечно підтверджують факт ведення обліку товарних запасів, що знаходяться у магазині, а саме накладні на переміщення № 34/16 від 12.12.2024, № 36/16-1 від 13.12.2024, № 34/17 від 14.12.2024. На основний склад ТОВ «СПЕШЛТЕХ» за накладними отримується величезна кількість товару, яка розподіляється то торгових точках. Оскільки такої інформації значна кількість, то «вибирати» по яких саме накладних та від яких постачальних отримано саме такий товар в конкретному магазині - неможливо.

16.12.2025 від представника третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву, у яких зазначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Фактична перевірка за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, 61, де здійснює свою господарську діяльність ТОВ «Спешлтех» проведено на підставі наказу Головного управління ДПС у Рівненській області № 3055-п від 13.12.2024 року. Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 13.12.2024 року № 3055-п «Про проведення фактичної перевірки магазину «Ябко» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул.. Соборна, 61, на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, керуючись статтею 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, пунктом 80.8, статті 80, пунктом 82.3. статті 82 Податкового кодексу України з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) було проведено фактичну перевірку магазину «Ябко» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул.. Соборна, 61. У позовній заяві позивач стверджує про надання документів, які контролюючий орган не взяв до уваги. Однак, як вже зазначалось до акту перевірки зауважень від представників позивача за результатами перевірки не надходило, також позивач не надав суду та не долучив до матеріалів справи будь-яких інших доказів, які б свідчили про надання документів працівникам ГУ ДПС у Рівненській області, які не взято до уваги, документів; пояснення; зауваження тощо. Натомість акт фактичної перевірки підтверджує правомірність дій працівників контролюючого органу та ненадання документів, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

18.12.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких він зазначив, що у спірному випадку Акт фактичної перевірки та спірне податкове повідомлення рішення містять розбіжності в частині об`єктивної сторони порушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності, а саме не забезпечення ведення в порядку, встановленому законодавством обліку товарних запасів (в акті перевірки) та реалізація товарів, які не обліковані (у податковому повідомленні-рішенні). При чому жодних доказів реалізації товарів на суму 182 461,99 грн матеріали справи не містять. Контролюючий орган склав акт зняття залишків товарів, у якому відображений товар, який фактично знаходиться в реалізації на момент проведення перевірки, а не відображає реалізований товар. Податковий орган не вказав, коли та на яку вартість описаний податковим органом товар був реалізований платником податків. Жодних доказів на підтвердження своїх припущень, які стали підставою для застосування до позивача штрафних санкцій матеріали справи не містять. Щодо акта зняття залишків, то він складений інспекторами контролюючого органу, а не платником податків. На ньому відсутній підпис платника податків чи його представника. При цьому він не був надісланий платнику податків разом із його примірником акта перевірки. Відтак, такий документ не може вважатися допустимим доказом на підтвердження обставин справи - встановлених інспекторами порушень.

30.12.2025 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких він зазначив, що позивач стверджує, що під час проведення фактичної перевірки були надані належні первинні документи, які підтверджують факт ведення обліку товарних запасів, що знаходяться у магазині. Також зазначає, що на основний склад ТОВ «СПЕШЛТЕХ» за накладними отримується величезна кількість товару, яка розподіляється по торгових точках. Задля уникнення сумнівів у належному обліку товарів виникла необхідність в долученні накладних та інші прихідних документів на товар. Спірні у цій справі правовідносини виникли з приводу надання статусу документам накладним на переміщення в межах здійснення операцій з передачі товару, як таких, що підтверджують в повній мірі зміст господарських операцій в приводу походження та обліку ТМЦ за місцем здійснення реалізації. Щодо долучених позивачем видаткових накладних до додаткових пояснень, то: зазначений в них товар не має жодного відношення до справи, оскільки не зазначений ні у акті зняття залишків товарних запасів, ні у додатку до акту перевірки (реалізація ТМЦ); видаткові накладні мали бути надані позивачем на початок проведення перевірки; такі не надані позивачем ні під час проведення перевірки, до заперечення на акт перевірки, ні навіть до позовної заяви.

З огляду на викладене та навіть з врахуванням надання документів позивачем до додаткових письмових пояснень, не може бути скасовано та визнано неправомірним правильно прийняте за формою та змістом по суті встановлених порушень на час його прийняття рішення контролюючого органу, а судовий орган не може втручатися в такому випадку у дискреційні повноваження контролюючого органу чи підміняти такий орган.

20.01.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких він зазначив, що у зв`язку з позицією податкових органів, позивач до матеріалів справи долучив відповідні прихідні документи, зокрема, відповідні видаткові накладні, укладені між ТОВ «СПЕШЛТЕХ» та контрагентами. Інспектори не конкретизували об`єм і перелік документів, який вимагається, не вимагали у платника податків первинні документи на підтвердження походження та обліку товарних запасів, й не складали акт про ненадання первинних документів, що підтверджують облік товарних запасів, що свідчить про вчинення процедурних порушень інспекторами під час перевірки. Окрім цього, позиція податкового органу не є послідовною та однозначною. В Акті фактичної перевірки встановлено «не забезпечення ведення в порядку, встановленому законодавством обліку товарних запасів», тоді як у спірному ППР - «реалізація товарів, які не обліковані». Тобто податковий орган навіть не встановив такого порушення як ненадання документів, що підтверджують облік товарних запасів.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 17.06.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 08.12.2025 суд залучив до участі у розгляді справи Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Головним управлінням ДПС у Рівненській області на підставі наказу №3055-п від 13.12.2024 проведено фактичну перевірку магазину «Ябко», за адресою: вулиця Соборна, 61, місто Рівне щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обліку готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками. Фактичною підставою для проведення перевірки слугувала інформація про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, що викладена в листі ДПС України № 19312/7/99-07-04-02-07 від 03.07.2024.

За результатами перевірки складено Акт (довідки) фактичної перевірки від 19.12.2024, реєстраційний № 19645/Ж5/17-00-07-05-17/45459088 (бланк №00122).

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зокрема, факт неведення в порядку встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та ненадання на вимогу перевіряючих документів, що підтверджують облік та походження товарів.

ГУ ДПС у Львівській області на підставі акту фактичної перевірки прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення від 17.02.2025 № 6306/13 01-07-09 про застосування відносно ТОВ «СПЕШЛТЕХ» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 182461,99грн, які застосовані на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

ТОВ «СПЕШЛТЕХ» скористався своїм правом на подання скарги на ППР, долучивши докази на підтвердження відсутності підстав для застосування штрафних санкцій.

Державна податкова служба України відмовила в задоволенні вказаної скарги.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 17.02.2025 № 6306/13-01-07-09 про застосування відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕШЛТЕХ» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 182461,99 грн протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керується такими мотивами.

Щодо процедури призначення та проведення перевірки, суд зазначає таке.

Відповідно до підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки та з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою згаданими підпунктами, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування.

Жодних інших підстав ця норма не встановлює. Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Як визначає пункт 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

У свою чергу, пункт 81.1 статті 81 ПК України визначає, що посадові особи третьої особи мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених згаданим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених згаданих Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дача початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Разом із тим, відповідно до статті 81 ПК України в наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/ позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені згаданим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Аналізу пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав вважати, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має зазначатись конкретна норма податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Суд дослідив наказ третьої особи про проведення фактичної перевірки та висновує, що в ньому відображена в повному обсязі необхідна інформація, визначена статтею 81 ПК України, а саме: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта який перевіряється та адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені підпунктами 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Отже, зазначення в наказі будь-яких додаткових відомостей, зокрема, таких як фактичні обставини, що стали передумовою для призначення перевірки, законодавство не вимагає.

Суд у цьому контексті враховує правову позицію Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 21.01.2021 у справі №460/1239/19, згідно з якою незазначення такої конкретної інформації щодо підстав прийняття наказу на проведення перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до підпункту 81.1 статті 81 ПК України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену згаданим Кодексом. Зазначення в наказі будь-яких додаткових відомостей, таких як фактичні обставини, що стали передумовою для призначення перевірки, законодавством не вимагається. Така наявна чи отримана інформація від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів є лише передумовою для визначення контролюючим органом підстави для проведення такої перевірки відповідно до встановлених вимог статті 80 ПК України та зазначення її у відповідному наказі на проведення такої фактичної перевірки. Виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема шляхом проведення фактичної перевірки, не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричинити негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності, складання фінансової звітності та ведення бухгалтерського/податкового обліку у відповідності до норм законодавства.

Суд враховує також сталу практику Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а, від 21.12.2022 у справі №500/1331/21, згідно з якою формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки. Таким чином, формулювання підстави проведення перевірки не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, зміст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є достатнім для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки.

Отже, враховуючи вимоги підпункту 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України у ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду щодо застосування пункту 81.1 статті 81 ПК України, викладену у пункті 50 постанови від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, у якій зазначено, аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства контроль за якими покладено на контролюючі органи, яка порушується платником.

У пунктах 58 та 59 згаданої постанови зазначається, що реалізуючи мету, з якою ця справа розглядається у складі Судової палати, Верховний Суд формулює такий правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. У спорах такої категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою.

У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2 статті 80 ПК України, але не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, і зазначенням доказів такого порушення. Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Також суд враховує висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних відносинах, викладений у справі №120/11036/23 від 06.02.2025, надаючи правову оцінку правомірності проведення контролюючим органом перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з огляду на наявність лише доповідної записки контролюючого органу, в якій викладена податкова інформація щодо можливих порушень з боку платника податків, яка полягає у тому, що вказаний лист (доповідна записка) в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі № 420/9909/23 (постанова від 26.03.2024).

Суд встановив, що відповідно до наказу №3055-п від 13.12.2024 «Про проведення фактичної переврки магазину «Ябко» за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 61» та направлень на перевірку така перевірка мала бути проведена щодо магазину електроніки «Ябко», що розташований на адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 61, з 13.12.2024.

Передумовою для прийняття ГУ ДПС у Рівненській області наказу про проведення фактичної перевірки позивача на підставі підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України слугували лист ДПС України № 19312/7/99-07-04-02-07 від 03.07.2024, доповідна записка управління податкового аудиту ГУ ДПС у Рівненській області, відповідно до яких за результатами проведеного аналізу проведення розрахунків за товари в торговельній мережі під торговою маркою ««Ябко» встановлено ймовірні порушення вимог чинного законодавства щодо застосування РРО/ПРРО, ведення облiку товарних запасiв, здiйснення розрахункiв в iноземнiй валютi та використаннi працi неоформлених найманих працівників, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації та отримана саме від державного органу та відповідно давала підстави для призначення та проведення фактичної перевірки позивача.

При виході працівниками контролюючого органу на перевірку за вказаною адресою, уповноважена особа позивача безпосередньо там перебувала та після пред`явлення йому копії наказу та направлення на перевірку, та після ознайомлення зі змістом вказаних документів, останній здійснив підпис про ознайомлення та вручення вказаних документів.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.03.2023 у справі № 380/13375/21 щодо застосування положень підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, відповідно до якого особливість фактичних перевірок та їх відмінність від усіх інших перевірок, які проводяться податковими органами, полягає у тому, що при їх проведенні перевіряються не бухгалтерські документи, а правильність фактичних дій (фактичного стану речей) суб`єкта підприємницької діяльності. Тому, така перевірка проводиться не за місцем розташування платника податку (місцем розташування органу управління), а саме за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Тому зазначення в наказі такої адреси без конкретизації суб`єкта господарювання не суперечить вимогам пункту 81.1 статті 81 ПК України.

З таких підстав суд висновує, що контролюючий орган мав достатні правові підстави для призначення та проведення фактичної перевірки позивача та провів таку з повним дотриманням визначеної правової процедури.

Надаючи правову оцінку змісту, виявленого контролюючим органом порушення, суд зазначає таке.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, порядок здійснення платниками податків розрахункових операцій визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07. 1995 № 265/95- ВР (надалі за текстом - Закон №265/95). Дія згаданого закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Стаття 3 визначає обов`язки, які передбачені для суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Так, пункт 12 статті 3 Закону №265/95 визначає, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті)».

Отже, пункт 12 статті 3 Закону №265/95 зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 3 згаданої норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

При цьому такий обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів визначено саме на початок проведення перевірки.

Суд зауважує, що до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення. Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, визначається законодавцем як самостійна підстава для застосування штрафних санкцій.

Отже, первинні документи на товар мають зберігатися в місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття (реалізації, списання, тощо) останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Відповідно до статті 20 Закону №265/95 до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зауважує, що ключовим елементом норми пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 щодо обов`язку суб`єкта господарювання надати облікові документи та статті 20 згаданого Закону щодо відповідальності за ненадання таких документів є словосполучення «товарні запаси, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу», яке міститься у кожній з цих норм.

Пункт 15.1 статті 15 ПК України визначає, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно із згаданим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно із згаданим Кодексом.

Підпункт 16.1.2. пункту 16.1 статті 16 ПК України вказує, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів а також забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених згаданим Кодексом.

Статтею 6 Закону N 265/95-ВР встановлено, що облік товарних запасів юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) ведеться у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Таким національним положенням (стандартом) є затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за №751/4044; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення (стандарт) 9), яким визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.

Згідно пункту 8 Положення (стандарту) 9 придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №996-XIV).

Як установлено частинами першою, другою та п`ятою статті 8 Закону №996-XIV, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов`язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Статтею 9 Закону № 996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Враховуючи норми статті 9 Закону № 996 будь-який документ щодо ідентифікованого товару має силу первинного документу лише в разі фактичного здійснення господарської операції, що в свою чергу має підтверджуватися, в тому числі, реальним джерелом походження (виробництва) певного товару в обсязі, зазначеному у первинному документі та податковій накладній.

Статтею 4 Закону №996 визначено, що одним з основних принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання суттєвості над формою операції враховуються у відповідності з їх суттєвості, а не тільки виходячи із юридичної форми.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після п закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2 статті 3 Закону № 996 фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Завданням обліку товару є забезпечення достовірності даних з надходження та відпуску товару. Не облікований товар, або його нестача розраховуються як різниця між залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей), визначених на підставі документів бухгалтерського обліку, та фактичними залишками запасів (товарно матеріальних цінностей), виявленими під час перевірки. Крім того вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Таким чином, суб`єкт господарювання зобов`язаний вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до пункту 74.3 статті 74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики

Так, згідно з визначенням термінів, відображеного у Законі № 265/95-ВР:

- фіскальний сервер контролюючого органу - програмно-технічний комплекс, через який реалізується фіскальна функція та який здійснює реєстрацію програмних реєстраторів розрахункових операцій, електронних розрахункових документів, електронних фіскальних звітів та електронних фіскальних звітних чеків, збереження даних щодо проведеної розрахункової операції у системі обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, обробки та надання доступу до інформації про розрахункові операції, проведені з використанням програмних реєстраторів розрахункових операцій, а також інтеграцію з програмними реєстраторами розрахункових операцій через програмний інтерфейс (АРІ), розміщений у відкритому вільному доступі;

- електронний фіскальний звіт- це: а) документ, створений реєстратором розрахункових операцій, який переведено у фіскальний режим роботи, що містить дані фіскального звіту, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити фіскального звіту за встановленою формою;б) документ, створений програмним реєстратором розрахункових операцій, що містить дані фіскального звіту, зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити фіскального звіту за встановленою формою;

- електронна копія розрахункового документа - ідентична копія (у формі електронних даних) розрахункового документа, створеного реєстратором розрахункових операцій, яка міститься на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані, та/або створена програмним реєстратором розрахункових операцій у електронній формі, що може використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків.

За змістом абзацу другого пункту 7 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які використовують РРО, повинні подавати до контролюючих органів по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані.

Механізм передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків РРО дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів державної податкової служби для суб`єктів господарювання, що використовують РРО, врегульований Порядком, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 08.10.2012 №1057, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.10.2012 № 1743/22055.

Згідно з пунктом 1.7 розділу І Порядку № 1057 суб`єкти господарювання, які використовують ПРРО, повинні передавати до органів ДПС по дротових або бездротових каналах зв`язку інформацію у формі електронних копій розрахункових документів, електронних фіскальних звітів, електронних фіскальних звітних чеків та іншу інформацію, необхідну для обліку роботи ПРРО фіскальним сервером контролюючого органу, яка створюється засобами таких ПРРО.

Відповідно до пункту 2.2 розділу І Порядку № 1057 СЗЗД РРО забезпечує збір та внесення даних РРО у бази даних СОД РРО у такому вигляді, в якому дані сформовані в РРО, перевірку цілісності і незмінності даних та ідентифікацію РРО засобами НСМЕП.

Наказом Міністерства фінансів України від 05.08.2020 №477 затверджений Порядок функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, розділом ІІ якого передбачено, що:

СОД РРО - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів (п.1).

СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України (п.2 Порядку).

СОД РРО складається із сервера додатків та бази даних (п.3).

СОД РРО забезпечує:

1) функціонування у цілодобовому режимі;

2) інтеграцію та обмін даними з фіскальним сервером контролюючого органу та іншими інформаційними системами ДПС;

3) обробку даних, отриманих від Системи збору і зберігання даних РРО, побудованої за технологією Національного банку, та від фіскального сервера контролюючого органу;

4) збереження даних про реєстрацію, перереєстрацію, скасування реєстрації РРО/ПРРО;

5) збереження документів: створених РРО, що переведені у фіскальний режим роботи; створених ПРРО, що зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу, або створених в режимі офлайн з присвоєними ПРРО фіскальними номерами з діапазону номерів, сформованих фіскальним сервером контролюючого органу, та переданих до фіскального сервера контролюючого органу після завершення режиму офлайн у порядку, встановленому статтею 7 Закону;

6) можливість надання через Електронний кабінет, що функціонує відповідно до статті 42-1 розділу II Податкового кодексу України, даних про розрахунковий документ на запит покупця (споживача) (п.4 Порядку).

Отже, система зберігання і збору даних РРО забезпечує збір та внесення даних РРО у бази даних системи обліку даних РРО у такому вигляді, в якому такі дані були сформовані в РРО, перевірку цілісності і незмінності даних та ідентифікацію РРО засобами національної системи масових електронних платежів.

Наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що відомості з СОД РРО є по суті електронними копіями розрахункових документів, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті РРО або в пам`яті модемів, які до них приєднані та надійшли виключно з РРО, що зареєстровані за суб`єктами господарювання, шляхом передачі до органу Державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв`язку зі збереженням їх цілісності та незмінності та відповідно належними доказами дотримання/недотримання платником податків вимог законодавства щодо видачі в паперовому вигляді (електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки.

Згідно з підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Отже, системний аналіз положень Закону № 265/95 свідчить про те, що юридичні особи зобов`язані вести облік товарних запасів, доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару, що утримується такою особою для подальшого продажу, за кожним окремим місцем продажу. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет. Первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби). Юридична особа зобов`язана надати контролюючому органу на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Суд враховує правові висновки Верховного Суду щодо правомірності застосування штрафних санкцій за ненадання суб`єктами господарювання документів які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) саме на початок проведення фактичної перевірки, викладений у постанові від 11.01.2024 у справі №420/12275/23, які полягають у такому. Пункт 12 статті 3 Закону №265/95 зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 3 згаданої норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Суд встановив, що як під час проведення перевірки, так і під час судового розгляду справи позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про ведення ним обліку товарних запасів, а також належності всього чи частини, виявленого працівниками контролюючого органу товару, на законних підставах іншим особам.

З таких підстав, суд висновує, що порушення, виявлені контролюючим органом під час проведення перевірки, повністю підтвердились в ході судового розгляду справи.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (надалі за текстом - Закон №265/95-ВР). Дія цього закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №-265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в другому абзаці цієї норми осіб, до яких позивач не відноситься)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому, до 01.01.2022 суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Згідно зі статтею 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

За змістом згаданої норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 420/12275/22 та від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі Закон № 996-ХІV).

Стаття 1 Закону № 996-ХІV містить визначення термінів для цілей цього Закону, які вживаються у такому значенні:

активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому;

бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності, закріплених у статті 4 Закону №996-ХІV, є превалювання сутності над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Статтею 9 Закону № № 996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Ураховуючи наведені в статті 1 цього Закону терміни, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Тобто, у розумінні статті 9 Закону № 996-ХІV, будь-який документ щодо ідентифікованого товару має силу первинного документу лише в разі фактичного здійснення господарської операції, що в свою чергу має підтверджуватися, в тому числі, реальним джерелом походження (виробництва) певного товару в обсязі, зазначеному у первинному документі та податковій накладній.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Завданням обліку товару є забезпечення достовірності даних з надходження та відпуску товару. Не облікований товар, або його нестача розраховуються як різниця між залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей), визначених на підставі документів бухгалтерського обліку, та фактичними залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей), виявленими під час перевірки.

Крім того вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Таким чином, суб`єкт господарювання зобов`язаний вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно з абзацом 60 статті 2 Закону № 265/95-ВР термін «технічно складні побутові товари, що підлягають гарантійному ремонту» для цілей цього Закону вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про захист прав споживачів». Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 25-1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» технічно складні побутові товари, непродовольчі товари широкого вжитку (прилади, машини, устаткування та інші), які складаються з вузлів, блоків, комплектуючих виробів, відповідають вимогам нормативних документів, мають технічні характеристики, супроводжуються експлуатаційними документами і на які встановлено гарантійний строк.

Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій затверджений постановою Кабінету міністрів України від 16.03.2017 № 231. Смартфони, мобільні телефони, пилососи, роботи-пилососи та навушники відносяться до даного переліку.

З врахуванням наведеного, оскільки позивач провадить діяльність з реалізації в тому числі, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту то, відповідно, зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

Щодо аргументів представника позивача про неврахування наданих під час перевірки первинних документів, суд зазначає таке.

Як встановив суд, Головним управлінням ДПС у Рівненській області на підставі наказу №3055-п від 13.12.2024 проведено фактичну перевірку магазину «Ябко», за адресою: вулиця Соборна, 61, місто Рівне щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обліку готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками. Фактичною підставою для проведення перевірки була інформація про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, що викладена в листі ДПС України № 19312/7/99-07-04-02-07 від 03.07.2024.

За результатами перевірки складено Акт (довідки) фактичної перевірки від 19.12.2024, реєстраційний № 19645/Ж5/17-00-07-05-17/45459088 (бланк №00122).

Перевіркою встановлено порушення: пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зокрема, факт не ведення в порядку встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та ненадання на вимогу перевіряючих документів, що підтверджують облік та походження товарів.

Суд наголошує на тому, що згідно зі статтею 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 420/12275/22 та від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22.

У позовній заяві позивач вказує на те, що висновок відповідача про порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 полягав у твердженнях податкового органу про відсутність документів обліку, в тому числі на початок перевірки. Так, позивач зазначає, що: контролюючому органу як в день перевірки на початок перевірки, так і в подальшому надано (надіслано) накладні на переміщення № 34.16 від 12.12.2024, № 34.16-1 від 13.12.2024, №34.17 від 14.12.2024, які є доказом належного облікування товарів.

Суд вказує на те, що їх наявність та надання є відображеними у пункті 4.5 акту фактичної перевірки, однак такі, не підтверджують виконання вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265.

Суд висновує про те, що накладні на переміщення № 34.16 від 12.12.2024, № 34.16-1 від 13.12.2024, № 34.17 від 14.12.2024, в розумінні дотримання вимог ведення обліку товарних запасів юридичною особою, не є тими документами що підтверджують облік та походження товару, оскільки дані накладні створені безпосередньо ТзОВ «СПЕШЛТЕХ» для переміщення товару з основного складу до торгової точки.

Суд звертає увагу, що позивач не довів, що товари, зафіксовані в акті зняття залишку товару, обліковані належним чином. Саме з такої підстави контролюючим органом застосовано фінансові санкції до платника податку, оскільки накладні на внутрішнє переміщення товару не є тими документами, які підтверджують належне ведення обліку товару. Натомість жодних інших документів відповідачем не надано.

Суд зазначає, що внутрішнє переміщення товару охоплює собою випадки їх вибуття з одного місця продажу, що належить суб`єкту господарювання, та переміщення їх до іншого місця продажу того ж суб`єкта. Разом з тим, будь-яких доказів того, що товари, які знаходились у магазині за адресою, в якому проводилася перевірка, були обліковані в іншому магазині, та потребували переміщення з цього магазину відсутні.

Слід зазначити, що 01 серпня 2020 року набрав чинності Закон України від 20 вересня 2019 року № 128-ІХ «Про внесення змін до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та інших законів України щодо детінізації розрахунків у сфері торгівлі та послуг», яким стаття 20 Закону №265/95-ВР викладена у новій редакції, де відповідальність суб`єктів господарювання передбачена не тільки за реалізацію необлікованих товарів, а і за ненадання документів, які підтверджують облік товарів.

Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, визначено самостійною підставою для застосування штрафної санкції.

При цьому зазначеним Законом було уведено обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів.

Такі висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 280/6422/22.

Отже, ненадання до перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується наявність первинних документів в місці продажу товару на початок проведення перевірки.

Окрім цього, позивачем до матеріалів справи були долучені відповідні прихідні документи, зокрема відповідні видаткові накладні, укладені між ТОВ «СПЕШЛТЕХ» та контрагентами.

Водночас, суд вказує на те, що зазначений в них товар не має жодного відношення до матеріалів справи, так як не зазначений ні у акті зняття залишків товарних запасів, ні у додатку до акту перевірки (реалізація ТМЦ), вказані видаткові накладні мали бути надані позивачем на початок проведення перевірки, а також такі не були надані позивачем ні під час проведення перевірки, до заперечення на акт перевірки, а ні навіть до позовної заяви.

Таким чином, вказані видаткові накладні не можуть бути підставою для визнання протиправним та скасування правильно винесеного по формі та суті встановлених порушень на час його прийняття відповідне рішення контролюючого органу, оскільки такі не надавалися контролюючому органу під час проведення перевірки, а відтак не оцінювалися контролюючим органом під час винесення оскарженого рішення.

З таких підстав, суд вважає аргументи представника позивача у цій частині необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на встановлені обставини у справі та докази, подані на їх обґрунтування, суд висновує, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити повністю.

V. Судові витрати

У зв`язку із відмовою у позові повністю, підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕШЛТЕХ" до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович