Справа № 200/3431/25
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа №200/3431/25

адміністративне провадження № К/990/4141/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.08.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі №200/3431/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У 2025 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неврахування ОСОБА_1 у повному обсязі до стажу роботи в підземних умовах за списком робіт затверджених Постановою КМУ від 31.03.1994 р. N 202, Списком № 1 періоди роботи з 27.08.2008 по 21.05.2009, на провідній професії прохідником та за Списком № 1 з 22.05.2009 по 18.08.2010, з 04.10.2010 по 05.05.2011, з 22.08.2011 по 27.12.2011, з 03.01.2012 по 03.11.2014, з 20.02.2015 по 27.06.2017, з 12.07.2017 по 02.02.2024 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 з дня призначення пенсії 05.06.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 у повному обсязі до стажу роботи в підземних умовах за списком робіт затверджених Постановою КМУ від 31.03.1994 р. N 202, Списком № 1 періоди роботи з 27.08.2008 по 21.05.2009, на провідній професії прохідником та за Списком № 1 з 22.05.2009 по 18.08.2010, з 04.10.2010 по 05.05.2011, з 22.08.2011 по 27.12.2011, з 03.01.2012 по 03.11.2014, з 20.02.2015 по 27.06.2017, з 12.07.2017 по 02.02.2024 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 з дня призначення пенсії 05.06.2024 року, та здійснити в зв`язку із цим донарахування та виплату пенсії з 05.06.2024;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 10.04.2025 року № 71 Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, а також бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», абз. 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 02.04.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», абз. 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 02.04.2025 року та зарахувати у повному обсязі до стажу роботи в підземних умовах за списком робіт затверджених Постановою КМУ від 31.03.1994 р. N 202, Списком № 1 періоди роботи з 27.08.2008 по 21.05.2009, на провідній професії прохідником та за Списком № 1 з 22.05.2009 по 18.08.2010, з 04.10.2010 по 05.05.2011, з 22.08.2011 по 27.12.2011, з 03.01.2012 по 03.11.2014, з 20.02.2015 по 27.06.2017, з 12.07.2017 по 02.02.2024 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та період перебування на інвалідності з 06.03.2024 по 02.04.2025 до стажу роботи на провідній професії прохідника та за Списком № 1 з повним робочим днем під землею;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, здійснити перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», абз. 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 02.04.2025.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.08.2025, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі №200/3431/25, позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не врахування ОСОБА_1 до спеціального стажу за Списком № 1 та за списком робіт затверджених Постановою КМУ від 31.03.1994 № 202 періодів роботи з 27.08.2008 по 21.05.2009, з 22.05.2009 по 24.08.2009, на провідній професії прохідником та за Списком № 1 з 25.08.2009 по 18.08.2010, з 04.10.2010 по 05.05.2011, з 22.08.2011 по 27.12.2011, 5 днів простою у 2024 році - з дня призначення пенсії (05.06.2024);

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу за Списком № 1 та за списком робіт затверджених Постановою КМУ від 31.03.1994 № 202 періоди роботи з 27.08.2008 по 21.05.2009, з 22.05.2009 по 24.08.2009, на провідній професії прохідником та за Списком № 1 періоди роботи з 25.08.2009 по 18.08.2010, з 04.10.2010 по 05.05.2011, з 22.08.2011 по 27.12.2011, 5 днів простою у 2024 році - з дня призначення пенсії (05.06.2024), та здійснити в зв`язку із цим донарахування та виплату пенсії з 05.06.2024;

- визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 10.04.2025 № 71 про відмову в перерахунку пенсії;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 02.04.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні про те, що ОСОБА_1 має право на зарахування спеціального стажу за Списком № 1 та за списком робіт затверджених Постановою КМУ від 31.03.1994 р. № 202 періодів роботи з 27.08.2008 по 21.05.2009, з 22.05.2009 по 24.08.2009, на провідній професії прохідником та за Списком № 1 періодів роботи з 25.08.2009 по 18.08.2010, з 04.10.2010 по 05.05.2011, з 22.08.2011 по 27.12.2011, 5 днів простою у 2024 році.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

27.01.2026 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, у якій скаржник просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.08.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі №200/3431/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог; відступити від правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 26.05.2020 у справі №205/8712/16-а, у частині тлумачення положень абзаці четвертого частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як таких, що обмежують зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням виключно моментом призначення пенсії за віком та унеможливлюють застосування пільгових умов і пільгових розмірів пенсії до осіб, які є отримувачами пенсії по інвалідності.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що випадком для відкриття касаційного провадження відповідач зазначає підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Твердження скаржника про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.

Отже, наведені посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер і не можуть вважатися винятковими.

Водночас скаржник, зазначаючи підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, як на підставу для відкриття касаційного провадження вказує, що касаційна скарга становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

При цьому, скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

Отже, наведені посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер і не можуть вважатися винятковими.

Скаржник лише формально покликається на пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, однак не зазначає конкретних підстав касаційного оскарження, та в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилань скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Верховний Суд зазначає таке.

Відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), зміни суспільного контексту.

Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку про те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

1) норми права;

2) постанови Верховного Суду, на яку послався суд апеляційної інстанції, і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено;

3) обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування цієї ж норми (видозміна, уточнення, відмова від такого висновку);

4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду, від якого необхідно відступити, i у якій подається касаційна скарга).

Крім того слід зауважити, що суд апеляційної інстанції розглянув спір із врахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульованого Верховним Судом у постановах від 26.05.2020 у справі №205/8712/16-а, від 18.04.2019 у справі №392/17/17, сформулював правову позицію у питанні підстав для перерахунку пенсії за віком з урахуванням доплат і підвищення, передбачених Законом № 345-VI, яка зводиться до того, що:

« статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено не окремий вид пенсії, а додаткову соціальну гарантію. При цьому розмір пенсії обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і під час такого обчислення враховуються відповідні доплати і підвищення, передбачені цим Законом.»;

« Умовою виплати пенсії за нормами статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та абзацу 3 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, які передбачають зменшення пенсійного віку, встановленого абзацом 1 статті 26 цього Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».»;

« При цьому, виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.».

Скаржник у касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

КАС України, передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися у касаційному порядку. Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити випадки, вказані у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із підставами визначеними пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності відповідно до підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.08.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі №200/3431/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді С.Г. Стеценко

Л.В. Тацій