Справа № 480/4295/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 р.Справа № 480/4295/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Департаменту патрульної поліції на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Данік Я.І., м. Путивль, по справі № 480/4295/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову, молодшого лейтенанта поліції. ОСОБА_2 , взводу Nє2 роти Nє4 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області, серія ЕНА Nє4825540 від 27.05.2025, якою мене. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП.

- стягнути з Відповідача - Департаменту патрульної поліції (), на користь Позивача, ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 1 (Одна) гривня 00 копійок.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 03.12.2025 року по справі № 480/4295/25 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, задоволено частково.

Скасовано постанову серії ЕНА №4825540 від 27 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Бранцем В.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в сумі 510 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП закрито.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, просив суд апеляційної інстанції змінити рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03 грудня 2025 року у справі №480/4295/25 в частині мотивів скасування постанови та закриття провадження. Виключити з мотивувальної частини рішення висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та про порушення ним п. 19.1.а ПДР України, як такі, що ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах. Вважати встановленим та зазначити у мотивувальній частині рішення, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (внаслідок недоведеності вини допустимими доказами та правомірності дій водія). Скасувати рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03 грудня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнути з Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 1 (одна) гривня 00 копійок. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що рухався з увімкненими габаритними вогнями та протитуманними фарами, що було допустимим у перехідний сутінковий період, а тому ним не порушено п. 19.1.а ПДР України. Також, позивач посилався на істотні процесуальні порушення порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП.

Також, відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03.12.2025 року по справі № 480/4295/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що зупинка транспортного засобу Ford Fiesta, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням Позивача відбулася 24.05.2025 року близько 20 год. 59 хв., в темну пору доби, а тому Позивач відповідно до п. 19.1 а ПДР був зобов`язаний рухатись з увімкненим ближнім світлом фар, незалежно від ступеня освітлення дороги. Також, зазначає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу, а тому висновок суду щодо не складання молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відповідного протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є помилковими.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення підлягає зміні щодо мотивів та підстав його прийняття, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно до повідомлення від 24 травня 2025 року ОСОБА_1 , позивачу у справі, повідомлено про необхідність з`явлення 27 травня 2025 року о 07 год. 40 хв. до УПП в Сумській області для розгляду вчиненого ним адміністративного правопорушення. Вказане повідомлення вручено ОСОБА_1 24 травня 2025 року, що підтверджується його особистим підписом (а.с.11).

25 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до УПП в Сумській області з клопотанням, в якому просив надати йому копії протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього, забезпечити участь перекладача, долучити до матеріалів справи відеозапис з нагрудної бодікамери працівника поліції та направити всі матеріали адміністративної справи за його адресою проживання (а.с.14-15).

Відповідно до копії постанови серії ЕНА №4825540 від 27 травня 2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що він 24 травня 2025 року близько 20 год. 59 хв. біля будинку №140 по вул.Герасима Кондратьєва у м.Суми, керував автомобілем «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2 без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п.19.1.а Правил дорожнього руху (а.с.10).

З порушенням, встановленим вказаною постановою, позивач не згоден, про що він зазначає в адміністративному позові.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що водій ОСОБА_1 рухався в темну пору доби на автомобілі «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2 без ввімкненого ближнього світла фар, у зв`язку з цим дійшов до висновку про допущення позивачем порушення п.19.1.а ПДР України, однак, інспектором взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Бранцем В.В. у порушення ч.5 ст.258 КУпАП після отримання повідомлення ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та прийняття рішення про відкладення розгляду справи на 07 год. 40 хв.27 травня 2025 року, не було складено відповідного протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , що свідчать про порушення порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, але з інших мотивів та підстав, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).

Положеннями статті 245 КУпАП зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як випливає з положень пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Частиною першою статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту ,зокрема, передбачені частиною ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п. 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом "а" пункту 19.1 Правил дорожнього руху визначено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, на всіх механічних транспортних засобах повинні бути ввімкнені фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, згідно до матеріалів справи, встановлено що 27 травня 2025 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4825540, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн..

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 24.05.2025 року близько 20 год. 59 хв. біля будинку №140 по вул.Герасима Кондратьєва у м.Суми, ОСОБА_1 керував автомобілем «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2 без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п.19.1.а Правил дорожнього руху.

Зі змісту приведеної постанови встановлено, що до постанови додається запис з відеореєстратора Xiaomi моделі Yi Car DVR та Motorola Solutions.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, вищезазначені положення надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Із дослідженого відеозапису з відеореєстратору Xiaomi моделі Yi Car DVR (IMG_2224.MP4) з місця події, наданого відповідачем, встановлено, що 24 травня 2025 року близько 20 год. 59 хв. автомобіль «Ford Fiesta», рухається по вул.Герасима Кондратьєва у сутінках, з ввімкненими протитуманними фарами та габаритними ліхтарями.

На відео зафіксовано, що передні фари автомобіля повністю виконують функцію освітлення дороги під час руху в темну пору доби.

При цьому, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що з відеозапису зі службового відеореєстратора Хіаоті моделі Yi Car DVR відеозапис IMG_2224.МР4) зафіксовано, як 24.05.2025 року близько 20 год. 59 хв. в м. Суми по вул. Г. Кондратьєва службовий транспортний засіб УПП в Сумській області ДПП, рухаючись до світлофору, де в цей час у зустрічному напрямку рухається транспортний засіб Ford Fiesta, номерний знак НОМЕР_3 з ввімкненими габаритними вогнями, помітивши адміністративне правопорушення поліцейські здійснюють розворот та починають слідувати за вказаним транспортним засобом.

Однак, колегія суддів вважає вищезазначене посилання відповідача в апеляційній скарзі безпідставним, оскільки з вказаного запису (IMG_2224.МР4) не можливо встановити номерний знак транспортного засобу, що рухався у зустрічному напрямку.

Слід також зазначити, що відеозаписом зафіксована задня частина автомобіля позивача, на якому задні світлові прилади - габаритні вогні, задні стоп-сигнали, покажчик повороту та підсвітка номерного знаку ввімкнені.

Пункт 1.10 ПДР України надає тлумачення використаних термінів у даному законі, а саме:

темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця;

недостатня видимість - видимість дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо.

Згідно інформації, яка міститься на сайті за посиланням http://astro.km.ua/calendar/solar_riseset/2025/5 в м.Суми, захід сонця був о 20:51 год. 24.05.2025 року.

При цьому, сутінки настають відразу після заходу сонця і тривають до повної темряви.

Разом з тим, з відеозйомки слідує, що автомобіль «Ford Fiesta» рухався о 20:59 год. 24.05.2025 р., тобто у перші хвилини після заходу сонця в умовах сутінок.

В примітці до п. 19.1 ПДР зазначено, що в умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах дозволяється замість фар ближнього (дальнього) світла ввімкнути протитуманні фари.

Згідно з п. 19.5 Правил дорожнього руху протитуманні фари можна використовувати в умовах недостатньої видимості як окремо, так і з ближнім або дальнім світлом фар, а в темну пору доби на неосвітлених ділянках доріг - лише разом з ближнім або дальнім світлом фар.

З оглянутого відеозапису встановлено, що позивач в умовах недостатньої видимості (в даному випадку під час сутінок) були увімкнуті протитуманні фари, що відповідає вищевказаній примітці до п. 19.1 ПДР.

Як наслідок дії позивача щодо ввімкнення протитуманних фар під час сутінок ураховуючи умови недостатньої видимості, відповідають вищевказаній примітці п. 19.1 ПДР України та не свідчать про порушення позивачем п. 19.1 «а» ПДР України.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з доводами позивача, які викладено в апеляційній скарзі, про те, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Враховуючи встановлення судом апеляційної інстанції відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП постанова серії ЕНА №4825540 від 27 травня 2025 року, підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанцію, що інспектор взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Бранець В.В. після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не підтвердив своїх повноважень як посадової особи.

Так, пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395) встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Колегією суддів, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що після зупинки транспортно засобу ОСОБА_1 , одразу повідомив, що останній допустив порушення п.19.1.а ПДР, повідомив причину зупинки і що відносно нього буде винесено постанову про накладення адміністративного стягнення та роз`яснив йому його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, однак, ані безпосередньо після здійснення зупинки транспортного засобу позивача, ані під час здійснення розгляду справи працівник патрульної поліції не представився, чим допустив порушення процедури розгляду справи.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції, що інспектором взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Бранцем В.В. у порушення ч.5 ст.258 КУпАП після отримання повідомлення ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та прийняття рішення про відкладення розгляду справи на 07 год. 40 хв.27 травня 2025 року, не було складено відповідного протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , що свідчать про порушення порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Відповідно до статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Аналогічні за змістом приписи містяться в п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Положення цієї частини не застосовуються у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), а також правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.

З аналізу вказаних норм слідує, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, зокрема передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів зауважує, що, враховуючи вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, дії відповідача щодо винесення виключно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без складення відповідного протоколу є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами суду першої інстанції про порушення порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з огляду на те, що з відеозапису інспектор взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Бранець В.В. неодноразово безпричинно затуляв відеореєстратор, через що відеофіксація припинялася, оскільки з наданого відеозапису встановлено, що відеозйомка не переривалась та звук був ввімкнений увесь час, що виключає в цій частині порушення поліцейським порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Наведене не було враховано судом першої інстанції , тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів та підстав його прийняття.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги позивача, які стосуються позивних вимог щодо стягнення моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не наведено жодного факту моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням фізичних та моральних страждань, а також не наведено жодних доказів у чому полягає спричинена, на думку позивача, шкода, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору в суд першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції протиправно стягнув половину сплаченого судового збору з відповідача у розмірі 605,60 грн, замість 1211,20 грн, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 3028 гривень.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання даного позову, становив 605,60 грн. (3028 грн. х 0,2), а тому судом першої інстанції правомірно стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Щодо розподілу витрат зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, при зверненні до суду апеляційної позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1816,50 грн. відповідно до квитанції від 15.12.2025 р.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір апеляційної скарги на рішення суду на рівні 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Між тим, апелянт повинен був сплатити судовий збір за подання за подання апеляційної скарги - 726,72 грн. (605,60 грн. х 150% х 0,8).

Тобто, позивачем переплачено суму судового збору за подання апеляційної скарги.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та положень ч. 3 ст. 139 КАС України, половина належного до сплати судового збору за подання апеляційної скарги становить 363,36 грн, що підлягає відповідному розподілу між сторонами.

При цьому, підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача переплачену позивачем суму судового збору у суду відсутні, таке питання може бути вирішено в порядку встановленому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Щодо клопотання позивача про визнання доповідної записки № 3902-2026 від 15.01.2026 неналежним та недопустимим доказом, оскільки її зміст суперечить твердженням представника Відповідача та КЕП підписувача; відмовити у задоволенні клопотання ДПП про продовження строку для усунення недоліків; апеляційну скаргу ДПП повернути скаржнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 13.01.2026 року у встановлений строк, колегія зазначає наступне.

Позивач, подаючи зазначену заяву, обґрунтував її тим, що заява про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги представника Департаменту патрульної поліції Бардакової Ю.В. від 26.01.2026 року містить відомості про Доповідну записку № 3902-2026, яка підписана не Бардаковою Ю.В., а іншою особою Масючок Т.П., що свідчить про те, що документ містить суперечливі відомості про виконавця: у першому абзаці він ідентифікується як «капітан Бардакова Ю.В.», а в блоці підпису - як «майор Тамара МАСЮЧОК». Така плутанина у званнях та посадах у поєднанні з підписом зовсім іншої особи (Масючок Т.П.) робить цей документ недопустимим та неналежним доказом.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи безпідставними, оскільки заява про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги підписана уповноваженою особою - Бардаковою Ю.В., повноваження якої підтверджуються належною довіреністю, крім того, на заяву накладено кваліфікований електронний підпис Бардаковою Ю.В., що відповідно до вимог законодавства підтверджує належне засвідчення документу. Разом з цим, доповідна записка № 3902-2026 є додатковим документом, доданим до заяви з метою підтвердження викладених у ній обставин, та не впливає на належність і допустимість самої заяви як процесуального документа. Наявність у доповідній записці відомостей про іншу службову особу не свідчить про недійсність чи недопустимість заяви, оскільки заява про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги подана та підписана уповноваженою особою - Бардаковою Ю.В..

Отже, підстави для визнання про визнання доповідної записки № 3902-2026 від 15.01.2026 неналежним та недопустимим доказом відсутні, у зв`язку з чим клопотання позивача про визнання доказу неналежним та недопустимим від 28.01.2026 року - не підлягає задоволенню.

Пунктом 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03.12.2025 по справі № 480/4295/25 змінити в частині мотивів та підстав задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03.12.2025 по справі № 480/4295/25 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 363,36 грн..

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій