Справа № 640/8555/20
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 лютого 2026 року Справа № 640/8555/20 ЗП/280/1027/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач), в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення від 20.03.2020 № на суму 8711,82 грн (основне зобов`язання), 5863,74 грн (штрафні санкції) за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати;

податкове повідомлення-рішення від 20.03.2020 № на суму 725,99 грн (основне зобов`язання), 488,67 грн (штрафні санкції) за платежем військовий збір;

податкове повідомлення-рішення від 20.03.2020 № на суму 510 грн (штрафні санкції);

податкове повідомлення-рішення від 20.03.2020 № на суму 510 грн (штрафні санкції);

вимогу про сплату боргу у сумі 10647,78 грн №Ф-121 від 16.03.2020;

рішення № від 16.03.2020 про нарахування штрафних санкцій у сумі 5323,89 грн;

рішення № від 16.03.2020 про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності у сумі 1020 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року по справі №640/8555/20 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ,» але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

11.04.2025 матеріали адміністративної справи №640/8555/20 надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Черновій Ж.М.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 640/8555/20 (ЗП/280/1027/25). Здійснено процесуальне правонаступництво відповідача по справі № 640/8555/20, а саме: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві () на правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса місцезнаходження: 04116, м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.04.2020 позивач отримав спірні податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу у сумі 10647,78 №Ф-121 від 16.03.2020 ГУ ДПС у м.Києві. Вказані рішення були винесені відповідачем на підставі акту від 21.02.2020 №437/26-15-42-03-30/ про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання законодавства шодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору до бюджету, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2018. Перевіркою встановлено використання праці 5 найманих працівників без належного оформлення трудових відносин, а саме були допущені до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядження та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. Позивач вказує, що підстави для проведення позапланової невиїзної перевірки, визначені у Наказі ГУ ДПС у м.Києві від 23.01.2020 №656 про проведення позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 є незаконними, а висновки Акту від 21.02.0202 безпідставні. Зазначає, що підставою для проведення перевірки визначено в спірному наказі від 23.01.2020 №656 доповідна записка управління податкових перевірок фізичних осіб від 22.01.2020 №410/26-15-42-03-28. Позивач наголошує, що підставою для проведення перевірки можуть бути лише виявлені фактичні дані, які можуть свідчити про ухилення платником податків від їх нарахування та виплати, а така підстава для проведення невиїзної позапланової перевірки як «доповідна записка», зазначена у Наказі від 23.01.2020 №656, у діючому податковому законодавстві відсутня і є штучно створеною підставою для здійснення протиправного податкового впливу. Крім того вказує, що висновки податкової перевірки, отримані не в установлений законом спосіб є незаконним та не створюють правових наслідків для платника податків. Отже рішення ГУ ДПС у м.Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, оформлене Наказом ГУ ДПС у м.Києві від 23.01.2020 №656 про проведення позапланової невиїзної перевірки позивача є протиправним, оскільки Наказ ГУ ДПС у м.Києві від 23.01.2020 №656 видано на підставах не передбачених нормами ПК України.

Також зазначено, що позивач в 2018 році надавав експедиторські послуги згідно укладених Договорів, відповідно до яких надавав вказані послуги перевізникам, зокрема: договір про надання транспортних послуг №20П від 20.01.2015 між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , договір про надання транспортних послуг №04012016 від 04.01.2016 між позивачем та ТОВ «Агротеп», договір про надання транспортних послуг між позивачем та ФОП ОСОБА_3 , договір про надання транспортних послуг №181001 від 01.01.2018 між позивачем та ТОВ «Трнсфер». Як слідує з Акту перевірки від 21.01.2020 донараховуючи спірні повідомлення-рішення та рішення про накладення штрафу, відповідач виходив з наступного: на адресу ГУ ДПС у м.Києві надійшла податкова інформація, згідно якої ФОП ОСОБА_1 працював на ринку міжнародних вантажних перевезень та використовував працю найманих працівників при наданні послуг з міжнародних перевезень без оформлення трудових договорів. Згідно податкової інформації позивач використовував працю 5 найманих працівників ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) без оформлення трудових відносин у період з 01.01.2018 по 31.12.2018. Позивач вказує, що згідно поданої ним декларації про доходи та майновий стан за 2018 рік, відповідно до якої останнім обраховувались суми податків та зборів, зокрема ПДФО та війьковий збір, будь-які працівники ФОП ОСОБА_1 за вказаний період на роботу не наймались. В той же час, у матеріалах податкової перевірки згідно Акту від 21.01.2020 відсутня будь-яка інформація щодо отримання відповідними особами доходу від ФОП ОСОБА_1 , натомість дані, наведені у вантажно-митних деклараціях не можуть автоматично свідчити про отримання вказаними особами доходу, оскільки позивач надавав виключно транспортно-експедиційні послуги, а не наймав на роботу водіїв. Основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу. Таким чином, позивач вважає, що навіть факт виконання певної роботи однією особою для іншої особи не призводить автоматично до виникнення між ними трудових відносин, що регулюються законодавством України про працю. Крім того позивач зазначив, що функція контролю за додержанням законодавства України про працю покладено на Державну службу України з питань праці, а не на ДПС, а отже визначення наявності та відсутності факту трудових відносин не знаходиться в межах компетенції органів ДПС.

Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що перевіркою встановлено, що фактично в періоді, що перевірявся з 01.01.2018 по 31.12.2018 позивач здійснював такий вид господарської діяльності вантажний автомобільний транспорт. На порушення п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України, позивачем для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не надано первинні документи щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками за період з 01.01.2018 по 31.12.2018. При перевірці використані відомості, що містяться в інформаційних базах даних АІС «Податковий блок» «Митниця» ДПС України, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Перевіркою щодо наявності фактів здійснення позивачем операцій з суб`єктами, які мають ознаки «фіктивності», припинили діяльність на підставі рішення суду або щодо яких устнановчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, договори, первинні чи інші документи визнано судом недійсними тощо, не можливо встановити, в зв`язку з не наданням документів до перевірки. Інформація про наявність та кількість найманих працівників. Перевіркою використання у діяльності найманих осіб (інщих фізичних осіб, що беруть участь у провадженні діяльності) позивачем не надано документи, що підтверджують використання праці найманих осіб. Оподаткування одержуваних доходів від провадження діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2018 позивач здійснював на спрощеній системі оподаткування, та був платником настуних податків: єдиного податку, єдиного соціального внеску.

Зазначено, що на адресу відповідача надійшла податкова інформація, згідно якої позивач працював на ринку міжнародних вантажних перевезень та використовував працю найманих працівників при наданні послуг з міжнародних перевезень без оформення трудових договорів. Так, згідно податкової інформації позивач використовував працю 5 найманих працівників ( ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , Свистунов А., Петрушенко О., Шевченко Ю.) без оформлення трудових відносин у періоді з 01.01.2018 по 31.12.2018. Відповідачем на адресу позивача направлено запит про надання пояснень щодо використання праці водіїв без належного оформлення трудових відносин. Документів під час проведення перевірки та написання акту не надано. Таким чином, позивачем порушено ч.3 ст.24 КЗпП України, вимоги Постанови КМУ від 17.06.2015 №413. Позивачем не задекларовано та не обліковано дохід виплачений найманим працівникам у період з 01.01.2018 по 31.12.2018. Перевіркою встановлено факт не нарахування, не утримання та не сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 8711,82грн з заробітної плати не оформлених найманих працівників у розмірі 48399,00грн за період з 01.01.2018 по 31.12.2018. Таким чином встановлено порушення п.164.1 ст.164, пп.168.1.1 пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, абз.«а» п.176.2 ст.176 ПКУ, у зв`язку з чим занижено податок з доходів фізичних осіб у вигляді заробітної плати найманим працівникам в сумі 8711,82 грн.

Крім того, перевіркою встановлено факт не нарахування, не утримання та не сплати до бюджету військового збору в сумі 725,99грн з заробітної плати не оформлених найманих працівників у розмірі 48399,00грн за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.

Перевіркою питань щодо подання звітів про суми нарахованого єдиного внеску, встановлено порушення п.4 с.2 ст.6 Закону України №2464, а саме не подання 6 звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період з 01.07.2018-31.12.2018, у тому числі не подано звіт по ЄСВ за липень-грудень 2018.

Перевіркою повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» встановлено порушення п.1 ч.1 ст.4, п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464. Звітність з 01.07.2018 по 31.12.2018 не подано та не відображено суми заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, в розмірі 48399,00грн.

Позивачем для перевірки не надано первинні документи щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, а саме трудового договору та цивільно-правові договори, розрахункові документи платіжні доручення, банківські документи, акти прийому передачі робіт/послуг, вантажні митні декларації тощо, чим порушено п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85 ПКУ. Відповідача станом на 14.02.2020 не було повідомлено про втрату докуменітв.

Відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В матеріалах справи міститься клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 5000,00грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

Наказом ГУ ДПС у м.Києві від 23.01.2020 №656 Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.13 п.78.1 ст.78, ст. 79 та п.82.2 ст.82 ПК України, п.2 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку з отриманням податкової інформації про використання праці найманих працівників без оформлення трудових відносин та ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої найманим особам заробітної плати, наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 10.02.2020 по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів.

Перевірку наказно провести з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), повноти та своєчасності сплати податків та зборів податковим агентом за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 та з питань повноти нарахування та виплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 в ГУ ДПС у м.Києві за адресою: м.Київ, вул.Лєскова, 4.

Підстава: доповідна записка управління податкових перевірок фізичних осіб від 22.01.2020.

Повідомленням від 24.01.2020 №3695/ФОП/26-15-42-03-27 ГУ ДПС у м.Києві направлено позивачу копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки №656 від 23.01.2020, повідомлено про те, що буде проводитись документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), повноти та своєчасності сплати податків та зборів податковим агентом за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 та з питань повноти нарахування та виплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 тривалістю 5 робочих днів з 10.02.2020. Також повідомлено, що відповідно до п.85.2 ст.85 розділу ІІ ПК України, починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів що пов`язані з предметом перевірки.

На підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.13 п.78.1 ст.78, ст. 79 та п.82.2 ст.82 ПК України, п.2 ст.13 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу ГУ ДПС у м.Києві від 23.01.2020 №656, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податкових перевірок фізичних осіб ГУ ДПС у м.Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичнизх осіб, військового щбору до бюджету, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнобов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, про що складений акт №437/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 від 21.02.2020.

За змістом акту перевірки №437/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 від 21.02.2020 контролюючим органом встановлено використання праці 5 найманих працівників: ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без належного оформлення трудових відносин, а саме ФОП ОСОБА_1 були допущені до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядження та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленого КМУ, чим порушено:

1) ст.2, ст.3, ст.21, ч.1 ст.24, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України;

2) вимоги Постанови КМУ від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу»;

3) пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.51.1 ст.51, пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу ІV ПК України податковим агентом не подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків за формою №1-ДФ ІІІ-IV кв. 2018 року;

4) п.164.1 ст.164, пп.168.1.1 пп.168.1.2 п.168.1, п.171.1 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст.176 ПКУ, ФОП ОСОБА_1 не нараховано, не утримано та не перераховано до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб з виплачених та нарахованих доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам в сумі 8711,82 грн в т.ч. по періодам:

за 2018 рік 8711,82 грн (за липень 670,14 грн, за серпень 1340,28грн, за вересень 2010,42грн, за жовтень 1340,28грн, за листопад 2010,42грн, за грудень 1340,28 грн);

5) п.16-1 підрозділу 10, п.164.1 ст.164, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст.176 ПКУ, не нараховано, не утримано, не перераховано до бюджету суму військового збору за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 в розмірі 725,99 грн, у тому числі:

за 2018 725,99 грн (за липень 55,85грн, за серпень 111,69грн, за вересень 167,54грн, за жовтень 111,69грн, за листопад 167,54грн, за грудень 111,69грн);

6) п.4 ч.ІІ ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: не подання 6 звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Звіт по ЄСВ) за період з 01.07.2018 по 31.12.2018, а саме: липень 2018, серпень 2018, вересень 2018, жовтень 2018, листопад 2018, грудень 2018;

7) п.1 ч.1 ст.4, п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону №2464, занижено суму нарахування єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, а також утриманого єдиного внеску із сум заробітної плати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування всього на суму 10647,78 грн, в тому числі по періодам: за 2018 10647,78грн (за липень 819,06грн, за серпень 1638,12грн, за вересень 2457,18грн, за жовтень 1638,12грн, за листопад 2457,18 грн, за грудень 1638,12грн);

8) п.44.1 ст.44 п.85.2 ст.85 Кодексу первинні документи до перевірки не надано.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.03.2020 №, яким за порушення п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, п.164.1 ст.164, пп.168.1.4 п.168.1, пп.171.1 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст.176 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі ст.127, пп.54.3.5 п.54.3 ст.54, пп.58.1 ст.58, пп.127.1 ст.127 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір 1214,66грн, 725,99 грн (основне зобов`язання), 488,67 грн (штрафні санкції).

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.03.2020 №, яким за порушення п.164.1 ст.164, пп.168.1.1 пп.168.1.2 п.168.1, ст.168, пп. «а», п.176.2 ст.176 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі ст.127, пп.54.3.5 п.54.3 ст.54, пп.58.1 ст.58, пп.127.1 ст.127 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати 14575,56грн (8711,82 грн (основне зобов`язання), 5863,74 грн (штрафні санкції).

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.03.2020 №, яким за порушення пп.49.18.2 п.49.18, п.51.1 ст.51, пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу IV ПК України, на підставі пп.54.3.1 п.54.3 ст.54, пп.58.1 ст.58, п.119.2 ст.119 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 510,00 за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.03.2020 №, яким за порушення пп.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України, на підставі пп.54.3.1, 54.3.3, п.54.3 ст.54, п.121.1 ст.121 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 за платежем адміністративні штрафи та інші санкції.

Рішенням ГУ ДПС у м.Києві № від 16.03.2020 за порушення п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на підставі п.7 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за неподання звітності застосовано штрафні санкції до ФОП ОСОБА_1 в розмірі 1020,00грн.

Рішенням ГУ ДПС у м.Києві № від 16.03.2020, розгялунвши матеріали документальної позапланової невиїзної перевірки №437/26-15-42-03-30/ від 21.02.2020, якою виявлено порушення п.1 ч.1 ст.4, п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», і за наслідками якої донараховано 10647,78 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції в розмірі 5323,89грн.

16.03.2020 ГУ ДПС у м.Києві винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-121 про заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені у розмірі 10647,78 грн.

Позивач, не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями від 20.03.2020 №, від 20.03.2020 №, від 20.03.2020 №, від 20.03.2020 №, рішенням № від 16.03.2020, рішенням № від 16.03.2020, вимогою про сплату боргу №Ф-121 від 16.03.2020, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Стосовно наявності підстав для проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Згідно з актом документальної позапланової невиїзної перевірки №437/26-15-42-03-30/ від 21.02.2020 перевірка проведена на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.13 п.78.1 ст.78, ст. 79 та п.82.2 ст.82 ПК України, п.2 ст.13 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу ГУ ДПС у м.Києві від 23.01.2020 №656.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до п.п.78.1.13 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Згідно зі статтею 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Позивач у позовній заяві зазначив, що 30.01.2020 ним було отримано примірник Наказу ГУ ДПС у м.Києві від 23.01.2020 №656 про проведення позапланової невиїзної перевірки. Також позивач долучив до позовної заяви повідомлення від 24.01.2020 №3695/ФОП/26-15-42-03-27, яким відповідач повідомив про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Позивач не заперечує, що відповідачем дотримано порядок повідомлення про проведення перевірки.

Як свідчать матеріали справи, підставою для проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 слугувала доповідна записка управління податкових перевірок фізичних осіб від 22.01.2020.

Позивач вважає, що підставою для проведення перевірки можуть бути лише виявлені фактичні дані, які можуть свідчити про ухилення платником податків від їх нарахування та виплати, а така підстава для проведення невиїзної позапланової перевірки як «доповідна записка», зазначена у Наказі від 23.01.2020 №656, у податковому законодавстві відсутня і є штучно створеною підставою для здійснення протиправного податкового впливу.

Оцінюючи такі доводи, суд виходить з того, що підставою проведення перевірки є не внутрішній документ (доповідна записка) як такий, а факт отримання, наявність податкової інформації та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість призначення позапланової перевірки, що має бути відображено у наказі із посиланням на відповідний підпункт пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Доповідна записка, як внутрішній службовий документ, може бути способом фіксації та узагальнення отриманої інформації для прийняття управлінського рішення, однак сама по собі не створює нової підстави перевірки поза межами ПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач посилався на отримання податкової інформації щодо можливого використання позивачем праці фізичних осіб без належного оформлення трудових відносин, а також на направлення позивачу запиту про надання пояснень щодо використання праці водіїв без оформлення трудових відносин. Отже, формальне зазначення в наказі - доповідної записки, як документа, що став підставою для видання наказу, саме по собі не свідчить автоматично про протиправність наказу, якщо наказ містить посилання на підставу, передбачену ПК України, та якщо наявність такої підстави підтверджується матеріалами справи.

Водночас, сам по собі висновок про наявність підстав для призначення перевірки не вирішує спору по суті, оскільки правомірність податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних санкцій залежить від дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки, належності, допустимості та достатності доказів встановлених порушень, правильності застосування норм матеріального права.

Відтак суд відхиляє твердження позивача про відсутність підстав для призначення та проведення перевірки.

Крім того, позивач зазначає, що контроль за додержанням законодавства про працю здійснює Державна служба України з питань праці, а тому ДПС не уповноважена встановлювати факт трудових відносин.

Суд зазначає, що в межах податкового контролю ДПС має право встановлювати обставини, які мають значення для правильності оподаткування та виконання платником податків функцій податкового агента, у тому числі щодо нарахування та сплати ПДФО, військового збору і застосування законодавства про єдиний внесок. Разом з тим, реалізація таких повноважень не звільняє відповідача від обов`язку довести фактичні обставини, які слугують підставою для донарахування, та від дотримання процедури перевірки.

Стосовно порушень встановлених під час перевірки, суд зазначає наступне.

За результатами документальної позапланової невиїзної перервірки встановлено використання праці 5 найманих працівників: ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без належного оформлення трудових відносин, а саме ФОП ОСОБА_1 були допущені до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядження та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленого КМУ, чим порушено:

1) ст.2, ст.3, ст.21, ч.1 ст.24, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України;

2) вимоги Постанови КМУ від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу»;

3) пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.51.1 ст.51, пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу ІV ПК України податковим агентом не подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків за формою №1-ДФ ІІІ-IV кв. 2018 року;

4) п.164.1 ст.164, пп.168.1.1 пп.168.1.2 п.168.1, п.171.1 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст.176 ПКУ, ФОП ОСОБА_1 не нараховано, не утримано та не перераховано до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб з виплачених та нарахованих доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам в сумі 8711,82 грн в т.ч. по періодам:

за 2018 рік 8711,82 грн (за липень 670,14 грн, за серпень 1340,28грн, за вересень 2010,42грн, за жовтень 1340,28грн, за листопад 2010,42грн, за грудень 1340,28 грн);

5) п.16-1 підрозділу 10, п.164.1 ст.164, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, абз. «а» п.176.2 ст.176 ПКУ, не нараховано, не утримано, не перераховано до бюджету суму військового збору за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 в розмірі 725,99 грн, у тому числі:

за 2018 725,99 грн (за липень 55,85грн, за серпень 111,69грн, за вересень 167,54грн, за жовтень 111,69грн, за листопад 167,54грн, за грудень 111,69грн);

6) п.4 ч.ІІ ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: не подання 6 звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Звіт по ЄСВ) за період з 01.07.2018 по 31.12.2018, а саме: липень 2018, серпень 2018, вересень 2018, жовтень 2018, листопад 2018, грудень 2018;

7) п.1 ч.1 ст.4, п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону №2464, занижено суму нарахування єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, а також утриманого єдиного внеску із сум заробітної плати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування всього на суму 10647,78 грн, в тому числі по періодам: за 2018 10647,78грн (за липень 819,06грн, за серпень 1638,12грн, за вересень 2457,18грн, за жовтень 1638,12грн, за листопад 2457,18 грн, за грудень 1638,12грн);

8) п.44.1 ст.44 п.85.2 ст.85 Кодексу первинні документи до перевірки не надано.

Стосовно доведеності факту використання найманої праці та наявності виплат як заробітної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту акту перевірки, на порушення п.44.1 статті 44, пункту 85.2 статті 85 ПК України, ФОП ОСОБА_1 проведення документальної позапланової перевірки не надано первинні документи про оформлення трудових відносин з найманими працівниками за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.

При перевірці використані відомості, що містяться в інформаційних даних АІС «Податковий блок» «Митниця» ДПС України, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.

В ході перевірки запити щодо взаєморозрахунків з контрагентами не надсилалися.

Перевіркою щодо наявності фактів здійснення ФОП ОСОБА_1 операцій з суб`єктами, які мають ознаки «фіктивності», припинили діяльність на підставі рішення суду або щодо яких устнановчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, договори, первинні чи інші документи визнано судом недійсними тощо, не можливо встановити, в зв`язку з не наданням документів до перевірки.

Перевіркою використання у діяльності найманих осіб (інщих фізичних осіб, що беруть участь у провадженні діяльності) позивачем не надано документи, що підтверджують використання праці найманих осіб.

Отже, з акту перевірки вбачається, що висновок про використання позивачем праці п`яти осіб ( ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) контролюючим органом зроблений на підставі податкової інформації, даних інформаційних баз та відомостей, які, за позицією відповідача, свідчать про участь зазначених осіб у міжнародних вантажних перевезеннях.

Разом з тим, суд зауважує, що під час перевірки не досліджувалися банківські виписки та рух коштів по рахунках. Так, в акті прямо зазначено, що рух коштів не досліджувався у зв`язку з ненаданням виписок, зустрічні звірки з контрагентами не здійснювалися, первинні документи, які б підтверджували виплату доходу зазначеним фізичним особам саме ФОП ОСОБА_1 (платіжні доручення, відомості нарахування/виплати, касові документи, банківські виписки, розрахункові відомості), не наведені.

Крім того, не встановлено обставин, що є характерними ознаками трудових відносин: підпорядкованість правилам внутрішнього трудового розпорядку, визначення робочого часу, систематичність виконання трудової функції, наявність розпорядчих актів (наказів), організація процесу праці роботодавцем тощо.

Суд вважає, що встановлення наявності чи відсутності трудових відносин позивача із фізичними особами, перелік яких наведено в акті перевірки, необхідно з`ясувати сутність поняття «трудові відносини».

Відповідно до ч. 5 ст. 241 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 09.06.2021 по справі №420/2174/19 вказує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва. Характерними ознаками трудових відносин є: - систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); - підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; - виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 № 327; - обов`язок роботодавця надати робоче місце; - дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

У правовій позиції, викладеній у постанові від 11.01.2022 у справі №280/5370/19, Верховний Суд вказав на характерні ознаки трудового договору, якими, зокрема є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій»; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Саме наявність таких характерних ознак, а не вимога законодавства про оформлення трудових відносин, вказує про наявність трудових відносин між роботодавцем і найманою особою, і саме за такими ознаками трудові відносини відрізняються від цивільно-правових. Основною ж ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Таким чином, здійснюючи перевірку ФОП ОСОБА_1 , податковому органу слід було детально встановити характер взаємовідносин, які виникли між позивачем та особами, перелік яких наведено в акті.

Разом із тим акт перевірки не містить опису обставин встановлення характерних ознак, які вказують саме на наявність трудових відносин.

За відсутності таких ознак, стверджувати про наявність трудових відносин немає підстав.

Згідно зі ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту або припинення трудового договору з домашнім працівником, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413.

Вказаним порядком установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що суб`єкт господарювання, який використовує працю найманих працівників зобов`язаний до початку роботи працівника повідомити територіальні органи Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу.

Податковий орган вважає, що позивач використовував працю найманих працівників, однак в установленому порядку не повідомив про їх прийняття на роботу, що свідчить про ухилення позивачем, як податковим агентом, від оподаткування нарахованої заробітної плати на користь таких найманих осіб.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

З аналізу перелічених положень законодавства слідує, що в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків, до роботодавця застосовується штраф у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Своєю чергою, відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пп. 163.1.2 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування резидента є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених розділом IV цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України, загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Ставки податку на доходи фізичних осіб визначені статтею 167 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 167.1. ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті).

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1. ст.168, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного, подання розрахункового документа на перерахування цього податку, до бюджету.

Відповідно до п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату - (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, ніж заробітна плата, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до п. 176.2 «а», «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

За змістом абз. 2 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України вбачається, що податковий агент самостійно здійснює нарахування податку з доходів фізичних осіб виходячи з бази оподаткування, якою є нарахований та виплачений на користь працівника дохід у вигляді заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктом 1 підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Пунктом першим частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI, до платників єдиного внеску віднесено роботодавців.

У відповідності до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З наведеного правового регулювання вбачається, що при виплаті доходів на користь фізичних осіб на роботодавця законодавством покладено обов`язок здійснити відрахування із заробітної плати податку з доходів фізичних осіб, військового збору, а також здійснити нарахування на фонд заробітної плати єдиного соціального внеску.

Суд звертає увагу, що Податковий кодекс України не містить алгоритму нарахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору у разі відсутності доказів виплати такого доходу податковим агентом на користь фізичних осіб. Також відсутній механізм нарахування єдиного соціального внеску згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Отже, для нарахування позивачу контролюючим органом податку з доходів фізичних осіб необхідно встановити не тільки допуск до роботи працівника без оформлення трудових відносин, а й кількість відпрацьованого часу та розмір нарахованої заробітної плати.

Суд враховує, що за загальним правилом обов`язок доведення правомірності рішень суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України). У справах щодо оскарження податкових повідомлень-рішень саме контролюючий орган має довести фактичні обставини, з якими закон пов`язує виникнення у платника податків відповідного обов`язку, та правомірність визначення сум грошових зобов`язань.

У даному випадку висновок відповідача про виплату позивачем доходу п`ятьом особам саме у вигляді заробітної плати ґрунтується переважно на припущенні про те, що зазначені фізичні особи є найманими працівниками, тоді як належні докази виплати позивачем доходу таким особам та існування між ними трудових відносин матеріали справи не містять.

Наведені в акті розрахунки (зокрема, база 48 399,00 грн, ПДФО 8 711,82 грн, військовий збір 725,99 грн, ЄСВ 10 647,78 грн) не підтверджені первинними документами виплати доходу чи документами нарахування заробітної плати. За відсутності встановленого факту виплати/нарахування доходу як заробітної плати відсутня і правова підстава для застосування механізму оподаткування податковим агентом та для нарахування єдиного внеску як з виплат за трудовими відносинами.

В контексті наведеного, суд звертає увагу, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, які висловлені у постанові від 18.03.2021 у справі № 280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що висновки акту перевірки ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами, а тому нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску, а також штрафних санкцій пов`язаних з таким нарахуванням, є незаконним тому спірні рішення контролюючого органу, що стосуються такого нарахування підлягають скасуванню.

Відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій є похідними від встановлення контролюючим органом факту існування бази нарахування ЄСВ та факту порушення обов`язків платника.

Оскільки суд за наслідками розгляду справи по суті прийшов до висновку, що відповідач не довів належними доказами факту нарахування, виплати позивачем доходів на користь фізичних осіб як виплат, що становлять базу нарахування ЄСВ, наявність правових підстав для донарахування ЄСВ у сумі 10 647,78 грн, як наслідок рішення № та вимога №Ф-121 від 16.03.2020 у частині недоїмки 10 647,78 грн є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно рішення № (штраф 1 020 грн за неподання звітності) суд зазначає, що обов`язок подання звітності з ЄСВ виникає у платника у разі наявності відповідних базових показників та статусу страхувальника щодо найманих осіб. За відсутності належно доведеного факту використання найманої праці та здійснення виплат, які є базою нарахування ЄСВ, притягнення позивача до відповідальності за неподання звітності щодо найманих осіб є безпідставним. За таких обставин, рішення № від 16.03.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій не відповідають критеріям правомірності та обґрунтованості, а тому підлягають скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх рішень.

З огляду на викладені мотиви суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з абзацом першим частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80грн, а тому, зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказана сума судових витрат зі сплати судового збору підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Що стосується стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС Українивстановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд враховує наступне.

Право на правову допомогу гарантовано ст.8,59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги від 06.02.2020 №ПДО206, довіреність від 06.02.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4823, дублікат квитанції №Р24А296117863С30674 від 14.04.2020 з призначенням платежу: «переказ власних коштів, аванс за подання позовної заяви до ОАС м.Києва» на суму 5000,00грн.

За змістом ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС Україниу разі недотримання вимог частини 5 цієїстатті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.

З огляду на обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 3000,00 грн.

За наведених обставин за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 20.03.2020 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 20.03.2020 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 20.03.2020 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 20.03.2020 №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ф-121 від 16.03.2020.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у місті Києві № від 16.03.2020 про нарахування штрафних санкцій у сумі 5323,89 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у місті Києві № від 16.03.2020 про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності у сумі 1020 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.М. Чернова