Справа № 296/11905/25
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/11905/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Рожкова О.С.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

10 лютого 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2025 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції у Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5807254 від 26.09.2025.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31.12.2025 постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5807254 від 26.09.2025, винесену інспектором відділення поліції № 1 (селище Любар) Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції Гуменюк Іванною Русланівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 20 400 гривень залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони в судове засідання не з`явились, повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Також, від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній не погоджується з доводами апелянта, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, представник відповідача просить про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, 26.09.2025 інспектором відділення поліції № 1 (селище Любар) Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції Гуменюк Іванною Русланівною складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5807254, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 гривень у зв`язку з тим, що 26.09.2025 о 10 годині 00 хвилин по вулиці Мотовилівська, у селі Новий Любар, Житомирського району Житомирської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 312», номерний знак НОМЕР_1 , не користувався засобами пасивної безпеки, при цьому останній був позбавлений прав керування усіма видами транспортних засобів Любарським районним судом у справі № 282/411/23 від 15.06.2023 терміном на 5 років, чим порушив п.п. 2.3 в та 2.1 а Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що з дослідженого судом відеозапису WhatsApp Video 2025-11-27 at 09.38.33.mp4, наданого відповідачем, вбачається, що позивач під час керування транспортним засобом не користувався засобами пасивної безпеки, чим порушив вимоги пункту 2.3 (в) Правил дорожнього руху України. Зазначена обставина стала законною підставою для зупинки транспортного засобу відповідно до пункту 1 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Під час перевірки документів працівниками поліції було встановлено, що позивач керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Оскільки постановою Любарського районного суду Житомирської області у справі № 282/411/23 від 15.06.2023 ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на п`ять років. Зазначене судове рішення є чинним, у встановленому законом порядку не скасоване, що позивачем не спростовано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії позивача утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, оскільки він здійснював керування транспортним засобом, будучи позбавленим такого права.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві, зводяться фактично до незгоди з прийнятим щодо нього рішенням та не містять належних і допустимих доказів, які б спростовували встановлені відповідачем обставини, підтверджені матеріалами справи.

Суд першої інстанції також враховує, що під час винесення оскаржуваної постанови уповноважена посадова особа Національної поліції дотрималася вимог чинного законодавства, діяла в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом, а матеріали справи містять достатні та допустимі докази на підтвердження події та складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова серії ЕНА № 5807254 від 26.09.2025 є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пп."а" п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як передбачено пп."в" п.2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності та ст.295 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Водночас, ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з пп.9 ч.1 ст.31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Крім того, згідно з ч.2-3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення серії №5807254 від 26.09.2025, а саме п.7 оскаржуваної постанови, посадовою особою відповідача при складанні постанови вказано, що до постанови додається "відео із портативного відеореєстратора 854558".

В свою чергу, згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

В свою чергу, як встановлено з наданих відповідачем та позивачем доказів, а саме відеофайлів: "WhatsApp Video 2025-11-27 at 09.38.33.mp4" (надано відповідачем) та "NO4923-003232.MP4" (надано позивачем), вбачається порушення позивачем правил дорожнього руху, під час керування транспортним засобом, в частині невиконання вимоги щодо користування ременем безпеки, а саме на вказаних відео о 00:19 (час відеозаписів), вбачається, що водій транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 312», номерний знак НОМЕР_1 , не пристебнутий ременем безпеки.

Щодо доводів апелянта в частині відсутності можливості здійснювати запис порушення на власний телефон працівника поліції та надсилати його через WhatsApp, колегія суддів зазначає, що файл "WhatsApp Video 2025-11-27 at 09.38.33.mp4" є записом з відеореєстратора автомобіля поліції 70mai М300 і передбачає сам факт здійснення правопорушення позивачем під час керування транспортного засобу та факт зупинки працівниками поліції вказаного транспортного засобу. Тобто, доводи апелянта про здійснення відеозапису на власний телефон не знайшли свого підтвердження.

Щодо доводів апелянта в частині дати відеофайлу "2025-11-27 at 09.38.33". колегія суддів зазначає, що дане є лише частиною назви файлу і жодним чином не впливає на дату самого відеофайлу. Крім того, як вбачається з самого відеофайлу запис здійснювався 26.09.2025 о 09:49 - 09:50.

Тобто, відеофайл є належним доказом в межах даних правовідносин. Крім того, з відеофайлів: "WhatsApp Video 2025-11-27 at 09.38.33.mp4" (надано відповідачем) та "NO4923-003232.MP4" (надано позивачем) вбачається те, що позивач не був пристебнутий ременем безпеки.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідачем доведено порушення позивачем вимог пп."в" п.2.3 ПДР України, а позивачем в межах ч.1 ст.77 КАС України недоведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Інший доводів апеляційна скарга не містить.

Крім того працівниками поліції було встановлено факт керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Дана обставина позивачем не заперечувалась.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем надано належні докази (відеофайл), що підтверджують скоєння позивачем порушення ПДР України в частині пп."а" п.2.1 ПДР України.

Щодо позбавлення права керування ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що згідно з постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 15.06.2023 в межах справи №282/411/23, призначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 2400 НМДГ 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій працівників поліції та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5807254 від 26.09.2025.

В свою чергу, доводи апелянта по суті спору не знаходять свого підтвердження, а висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову є правомірним.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги в загальному не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовної заяви без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 грудня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.