Справа № 160/35762/25
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2026-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРемез К.І.
за участі секретаря судового засіданняМірошніченко В.С.
представників позивача Замула Р.О., Кириченко І.В. представників відповідача Фіцай Я.П., Герасименко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Металон" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
16.12.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Металон" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому позивач просив суд:
Вказана перевірка була проведена на підставі наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 02.10.2025 № 6010-п.
05.11.2025 ТОВ «МЕТАЛОН» було надіслано на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області заперечення на вказаний Акт перевірки.
Позивач вважає зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, такими, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного.
Позивач вказує, що висновки податкового органу, викладені в Акті перевірки, на підставі яких в подальшому було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, зводяться виключно до того, що ТОВ «МЕТАЛОН» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних операцій з контрагентами, яких податковим органом віднесено до ризикових. При цьому, сам по собі Акт перевірки не містить заперечень щодо руху активів та змін у власному капіталі ТОВ «МЕТАЛОН» при здійснені спірних господарських операцій. Крім того, податковий орган не заперечує щодо наявності та надання під час перевірки всіх необхідних первинних документів по спірним господарським операціям, висновки ГУ ДПС у Дніпропетровській області побудовані виключно на тому, що податковий орган ставить під сумнів реальність діяльності контрагентів ТОВ «МЕТАЛОН».
Щодо використаної під час перевірки податкової інформації, позивач зазначає, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. До того ж, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.
Щодо припущень контролюючого органу в контексті порушень ТОВ «МЕТАЛОН» норм податкового законодавства, позивач вказує наступне.
Як було встановлено під час податкової перевірки, ТОВ «МЕТАЛОН» займається виготовленням та реалізацією стрічки ПП, яка виготовляється методом екструзії. Крім того, ТОВ «МЕТАЛОН» займається виготовленням та реалізацією різних типів металевих виробів (кріплень пряжок, скоб, затисків та інших) для виготовлення яких використовується металева проволока та прокат плоский металевий (штрипси, стрічки, рулони).
Всі придбані ТМЦ були необхідні в особистій господарській діяльності ТОВ «МЕТАЛОН», що, відповідно, не простовувалося податковим органом, фактично податковий орган встановлює порушення ТОВ «МЕТАЛОН» норм податкового законодавства, виходячи виключно з факту недотримання/порушення норм податкового законодавства саме контрагентами ТОВ «МЕТАЛОН», а не безпосередньо ТОВ «МЕТАЛОН».
Позивач вказує, що він є добросовісним платником податків, не може нести відповідальність за порушення податкового законодавствами контрагентами, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на новий розгляд судді Ремез К.І.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
- дані інформаційних баз ДПС України;
- податкова звітність, надана ТОВ «МЕТАЛОН» до Державної податкової служби (ДПС) України;
- договори, первинні та бухгалтерські документи ТОВ «МЕТАЛОН» (видаткові накладні, податкові накладні, платіжні документи та інші).
ТОВ «МЕТАЛОН» до складу податкового кредиту включено суму ПДВ 94 715,67 грн по вищевказаним податковим накладним:
- у розмірі 74 401 грн згідно податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2021 року, у розмірі 3 648 грн згідно податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2021 року, у розмірі 16 667 грн згідно податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року.
Вищевказані податкові накладні за період: квітень, серпень 2021 року зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Крім того, підприємством ТОВ «ПМК-17» 22.04.2021 було отримано передплату від ТОВ «МЕТАЛОН» на суму 250 000, 00 грн, у т.ч. ПДВ 41 666,67 грн, проте не було виписано податкові накладні у цей період. Податкова накладна була виписана в момент реалізації товару 29.04.2021 на суму 385 206,00 грн., у т.ч. ПДВ 64 201,00 грн.
Транспортування товару здійснювалось згідно товарно-транспортних накладних, що наведені на сторінці 16 акту перевірки.
Згідно наданих до перевірки копій товарно-транспортних накладних:
№ Р5 від 08.04.2021 перевезення вантажу здійснювалось автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 , повні реквізити, якого не вказані, а саме: відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків, вказані тільки ініціали, що не дає змоги ідентифікувати автомобільного перевізника та здійснити повний аналіз реального вчинення господарської операції;
№Р20/08 від 13.08.2021 перевезення вантажу здійснювалось автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_2 , повні реквізити, якого не вказані, а саме: відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків, не вказані і`мя та по батькові чи навіть ініціали, що не дає змоги ідентифікувати автомобільного перевізника та здійснити повний аналіз реального вчинення господарської операції;
Отже, на думку відповідача, ТОВ «ПМК-17» не мав змоги надати послуги з перевезення за період, що перевіряється.
Прізвища та ініціали деяких водіїв, які вказано в ТТН ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), відсутні у поданих ТОВ «ПМК-17» звітів 4-ДФ, тобто не працюють в штаті ТОВ «ПМК-17» та не працювали за цивільно-правовими договорами (ознака 102) відповідно не нараховувались доходи та не сплачувались податки.
Крім того, надані до перевірки ТТН мають недоліки, а саме:
- товарно-транспортна накладна №Р84/08 від 13.09.2021 не відповідає видатковій накладній, а саме, в ТТН зазначена інша номенклатура, кількість, ціна та загальна вартість товару, а отже господарська операція не підтверджена первинними документами, що суперечить ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;
- розділ: «Вантажно-розвантажувальні операції» - в ТТН відсутні дані про час прибуття та вибуття автомобіля та підписи відповідальної особи.
Відповідно до пункту 11.9 Правил «час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов`язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил, тобто час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється з моменту, коли водій подав подорожній лист в пункті вантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред`явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження. Вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.
Відповідно наданих до перевірки копій товарно-транспортних накладних відповідальним за транспортування товару є ТОВ «МЕТАЛОН» (замовник), однак документів щодо взаємовідносин з перевізниками ТОВ «МЕТАЛОН» до перевірки не було надано, а саме: договора, акти виконаних робіт, картки рахунку 631, платіжні документи.
Враховуючи відсутність сертифікатів походження неможливо встановити виробника або імпортера та фактичне придбання товарів (2,5х145 рулонна сталь S355MC (МЕТІНВЕСТ-СМЦ), що були реалізовані на ТОВ «МЕТАЛОН».
Крім того, у зв`язку з відсутністю повних реквізитів автомобільних перевізників ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_6 неможливо здійснити повний аналіз реального вчинення господарської операції. До того ж, господарська операція не підтверджена первинними документами (встановлені розбіжності), що суперечить ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Зазначене свідчить про неможливість продажу ТМЦ за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здісненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій до ТОВ «МЕТАЛОН».
Крім того, в період реалізації товарів ТОВ «МЕТАЛОН» у квітні, серпні 2021 року ТОВ «ПМК-17» реєструвало податкові накладні на реалізацію товарів, послуг в адресу 59 контрагентів-покупців, які знаходяться на обліку у різних областях України, а саме: Дніпропетровська, Івано-Франквська, Запорізька, Київська, Полтавська.
Отже сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
Отже, ТОВ «МЕТАЛОН» безпідставно віднесено до складу податкового кредиту по операціях із придбання товарів суму ПДВ 74 401 грн в податковій декларації з ПДВ за квітень 2021р., суму ПДВ 3 648 грн в податковій декларації з ПДВ за серпень 2021р., суму ПДВ 16 667 грн в податковій декларації з ПДВ за вересень 2021р.
Крім того, ТОВ «МЕТАЛОН» безпідставно занижено фінансовий результат до оподаткування (ряд.02) за 2021 рік на суму 473 580 грн, що призвело до заниження податку на прибуток за 2021 рік на суму 85 244 грн.
ТОВ «МЕТАЛОН» до складу податкового кредиту включено суму ПДВ 24 948 грн в податковій декларації з ПДВ за липень 2021 року, суму ПДВ 16 724 грн, в податковій декларації з ПДВ за жовтень 2021 року, суму ПДВ 33 356 грн, в податковій декларації з ПДВ за листопад 2021 року, суму ПДВ 33 356 грн, в податковій декларації з ПДВ за січень 2022 року, суму ПДВ 41 760 грн, в податковій декларації з ПДВ за жовтень 2022 року, суму ПДВ 91 872 грн, в податковій декларації з ПДВ за листопад 2022 року, суму ПДВ 25 020 грн в податковій декларації з ПДВ за березень 2023 року, суму ПДВ 86 674 грн, в податковій декларації з ПДВ за червень 2023 року, суму ПДВ 58 338 грн, в податковій декларації з ПДВ за жовтень 2023 року, суму ПДВ 141 678 грн, в податковій декларації з ПДВ за січень 2024 року, суму ПДВ 141 678 грн, в податковій декларації з ПДВ за лютий 2024 року, суму ПДВ 70 591 грн. в податковій декларації з ПДВ за березень 2024 року, суму ПДВ 101 645 грн, в податковій декларації з ПДВ за квітень 2024 року, суму ПДВ 165 013 грн, в податковій декларації з ПДВ за травень 2024 року, суму ПДВ 125 010 грн, в податковій декларації з ПДВ за вересень 2024 року, суму ПДВ 58 337 грн, в податковій декларації з ПДВ за жовтень
2024 року, суму ПДВ 191 684 грн, в податковій декларації з ПДВ за грудень 2024 року, по вищевказаним податковим накладним.
Вищевказані податкові накладні за період: липень, жовтень 2021 року, січень, жовтень, листопад 2022 року, березень, червень, липень, жовтень 2023 року, січень- липень, листопад, грудень 2024 року зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Транспортування товару здійснювалось згідно товарно-транспортних накладних, наведених на сторінці 25 акту перевірки.
Згідно наданих до перевірки копій товарно-транспортних накладних перевезення вантажу здійснювалось автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_7 (код за ДРФО НОМЕР_1 ).
Відповідно поданих ФОП ОСОБА_7 податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця фактична чисельність найманих працівників за перевіряємий період складає 0 осіб.
До того ж, об`єкти оподаткування зазначені в ТТН (Автомобіль MAN НОМЕР_2 ; Автомобіль Мерседес НОМЕР_3 ; Автомобіль Мерседес Sprinter НОМЕР_4 ; Автомобіль Мерседес НОМЕР_5 ) відсутні в повідомленнях за формою 20-ОПП у перевізника ФОП ОСОБА_7 (код за ДРФО НОМЕР_1 ). Отже, ФОП ОСОБА_7 не мала змоги надати послуги з перевезення за період, що перевіряється.
Крім того, надані до перевірки ТТН мають недоліки, а саме:
- в товарно-транспортних накладних №Р143 від 01.07.2021, №Р14 від 17.01.2022, №183 від 06.06.2023, №Р346 від 18.12.2024 зазначено автомобіль MAN з державним номером НОМЕР_2 , проте в товарно-транспортних накладних №104 від 12.04.2024, №Р113 від 22.04.2024, №Р153 від 15.05.2024, №Р163 від 23.05.2024, №Р164 від 29.05.2024, №Р178 від 07.06.2024, №Р213 від 04.07.2024 з таким самим державним номером зазначено автомобіль Мерседес, у зв`язку з чим неможливо встановити, яким саме автомобілем було здійснено перевезення;
- розділ: «Вантажно-розвантажувальні операції» - в ТТН відсутні дані про час прибуття та вибуття автомобіля та підписи відповідальної особи.
Відповідно наданих до перевірки копій товарно-транспортних накладних відповідальним за транспортування товару є ТОВ «МЕТАЛОН» (замовник), однак документів щодо взаємовідносин з перевізником ТОВ «МЕТАЛОН» до перевірки не було надано, а саме: договір, акти виконаних робіт, картка рахунку 631, платіжні документи.
Дослідження походження товарів з кодами УКТЗЕД 3901, 3902 (згідно податкових накладних за липень, жовтень 2021, січень, жовтень, листопад 2022, березень, червень, липень, жовтень 2023, січень-липень, листопад, грудень 2024):
відповідно до ЄРПН встановлено, що підприємство ТОВ «ФІН-ТРЕЙД СЕРВІС» не придбавало товар Регранулят ПЕТ/ПП з кодом УКТЗЕД 3902 та Регранулят ПЕ/ПП з кодом УКТЗЕД 3901.
В ході проведення перевірки встановлено: згідно пошуково-довідкової системи АІС «Картка платника» у ТОВ «ФІН-ТРЕЙД СЕРВІС» наявні Додатки 4 «Рiшення про вiдповiднiсть/невiдповiднiсть платника податку на додану вартiсть критерiям ризиковостi платника податку».
Згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних перевезення вантажу здійснювалось автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_7 , у якої згідно баз даних ДПС відсутні транспортні засоби, вказані в ТТН та наймані працівники.
Відповідальним за транспортування товару є ТОВ «МЕТАЛОН» (замовник).
Документів щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_7 до перевірки не надано (договір, акт виконаних робіт, картку рахунку 631, платіжні документи).
До перевірки було надано Дозвіл на здійснення операцій з оброблення відходів №2576/24, який діє з 09.05.2024 та в якому відсутній підпис заступника Міністра з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Сергія Власенка.
До перевірки було надано паспорт якості продукції ТОВ «ФІН-ТРЕЙД СЕРВІС» «Гранула композиційна (суміш первинної та вторинної сировини поліетилена/ поліпропілена з модифікаторами) регранулят (код УКТЗЕД 3901) з датою виготовлення липень 2025р., що не відповідає даті виготовлення продукції, яка була реалізована ТОВ «МЕТАЛОН» за період з 01.01.2021 по 31.12.2024.
Враховуючи вищевикладене неможливо встановити виробника або імпортера та фактичне придбання товарів «Регранулят ПЕТ/ПП (код УКТЗЕД 3902) та Регранулят ПЕ/ПП (код УКТЗЕД 3901)», що були реалізовані на ТОВ «МЕТАЛОН».
Отже, наведене вище свідчить про відсутність у постачальника джерела первинного походження товарів Регранулят ПЕТ/ПП (код УКТЗЕД 3902) та Регранулят ПЕ/ПП (код УКТЗЕД 3901), відтак не існує дійсної можливості набуття їх у власність ТОВ «МЕТАЛОН», а тому відсутній факт володіння відповідним активом та розпорядженням ним ТОВ «МЕТАЛОН», незважаючи на документальне оформлення операцій.
Отже, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
Отже, ТОВ «МЕТАЛОН» безпідставно віднесено до складу податкового кредиту по операціях із придбання товарів суму ПДВ 24 948 грн. в податковій декларації з ПДВ за липень 2021р., суму ПДВ 16 724 грн. в податковій декларації з ПДВ за жовтень 2021р., суму ПДВ 33 356 грн. в податковій декларації з ПДВ за листопад 2021р., суму ПДВ 33 356 грн. в податковій декларації з ПДВ за січень 2022р., суму ПДВ 41 760 грн. в податковій декларації з ПДВ за жовтень 2022р., суму ПДВ 91 872 грн. в податковій декларації з ПДВ за листопад 2022р., суму ПДВ 25 020 грн. в податковій декларації з ПДВ за березень 2023р., суму ПДВ 86 674 грн. в податковій декларації з ПДВ за червень 2023р., суму ПДВ 58 338 грн. в податковій декларації з ПДВ за жовтень 2023р., суму ПДВ 141 678 грн. в податковій декларації з ПДВ за січень 2024р., суму ПДВ 141 678 грн. в податковій декларації з ПДВ за лютий 2024р., суму ПДВ 70 591 грн. в податковій декларації з ПДВ за березень 2024р., суму ПДВ 101 645 грн. в податковій декларації з ПДВ за квітень 2024р., суму ПДВ 165 013 грн. в податковій декларації з ПДВ за травень 2024р., суму ПДВ 125 010 грн. в податковій декларації з ПДВ за вересень 2024р., суму ПДВ 58 337 грн. в податковій декларації з ПДВ за жовтень 2024р., суму ПДВ 191 684 грн. в податковій декларації з ПДВ за грудень 2024р.
Крім того, ТОВ «МЕТАЛОН» безпідставно занижено фінансовий результат до оподаткування (ряд.02) за 2021 рік на суму 375 145 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2021 рік на суму 67 526 грн.; за 2022 рік на суму 834 940 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2022 рік на суму 150 290 грн.; за 2023 рік на суму 1 641 890 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2023 рік на суму 295 540 грн.; за 2024 рік на суму 4 228 115 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2024 рік на суму 761 061 грн.
Отже, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключено документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
12.01.2026 відповідач подав до суду заперечення, у яких вказав, що вина ТОВ «МЕТАЛОН» підтверджується тим, що платник податків мав можливість дотримуватись норм чинного законодавства, зокрема здійснити господарську операцію, яка передбачає отримання економічного ефекту, однак не вжив достатніх заходів для цього, через те, що з метою зменшення бази оподаткування, від діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності. На сьогодні є поширеним метод реалізації продукції фіктивним суб`єктам господарювання, за яким суб`єкти реального сектору економіки виписують податкові накладні та відображають в податковому та бухгалтерському обліку фінансово-господарські операції з фіктивними підприємствами з метою продажу штучного податкового кредиту. При цьому рух активів до таких контрагентів-покупців не відбувається та має місце лише документальне оформлення господарських операцій, а товари реалізуються за готівку, отримання якої не оформлюється. Тобто, позивач відобразив лише документально господарські операції з продажу товарів. Сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
20.01.2026 позивач подав до суду додаткові пояснення, у яких вказав, що наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
Також позивач просив суд стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 45 000,00 грн.
26.01.2026 відповідач подав до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у якому заперечував проти стягнення таких витрат.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позицію, викладену у позові, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.
Представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, вказаних у відзиві на позов та запереченнях.
Доповівши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено наступне.
З направленнями на проведення перевірки позивача ознайомлено 06.10.2025 під підпис представника ТОВ «МЕТАЛОН» Жиляєву Яну Сергіївну, згідно довіреності, з наданням копії наказу про проведення перевірки.
Перевірку проведено з відома директора підприємства ТОВ «МЕТАЛОН» Кожухова Костянтина Борисовича.
Перевірка проводилась з 06.10.2025 по 10.10.2025.
- п.44.1, ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями) - занижено податок на прибуток на загальну суму 1 359 661грн, в т.ч. за 2021 рік на суму 152 770 грн; за 2022 рік на суму 150 290 грн; за 2023 рік на суму 295 540грн; за 2024 рік на суму 761 061 грн;
- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 1 502 400 грн, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 502 400 грн, в т.ч. за квітень 2021р. на суму 74 401 грн, за липень 2021 р. на суму 24 948 грн, за серпень 2021р. на суму 3 648 грн, за вересень 2021р. на суму 16 667 грн, за жовтень 2021 р. на суму 16 724 грн, за листопад 2021р. на суму 33 356 грн, за січень 2022 р. на суму 33 356 грн, за жовтень 2022 р. на суму 41 760 грн, за листопад 2022 р. на суму 91 872 грн, за березень 2023р. на суму 25 020 грн, за червень 2023 р. на суму 86 674 грн, за жовтень 2023 р. на суму 58 338 грн, за січень 2024 р. на суму 141 678 грн, за лютий 2024 р. на суму 141 678 грн, за березень 2024 р. на суму 70 591грн, за квітень 2024 р. на суму 101 645 грн, за травень 2024 р. на суму 165 013 грн, за вересень 2024 р. на суму 125 010 грн, за жовтень 2024 р. на суму 58 337 грн, за грудень 2024 р. на суму 191 684 грн (ряд. 18 Декларації) на суму 125 010 грн, за жовтень 2024 р. на суму 58 337 грн, за грудень 2024 р. на суму 191 684 грн.(ряд. 18 Декларації).
Акт перевірки було надіслано ТОВ «МЕТАЛОН» засобами поштового зв`язку за податковою адресою.
Платником податку було подано заперечення від 05.11.2025 № б/н (вх. ГУ ДПС від 05.11.2025 №126611/6) на акт перевірки.
За результатами розгляду заперечення комісія Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок Головного управління ДПС у Дніпропетровській області заперечення ТОВ «МЕТАЛОН» залишено без задоволення та зазначено, що висновки акту перевірки правомірні та відповідають нормами чинного законодавства.
На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.11.2025 на загальну суму 3 577 576,25 грн, а саме:
Підставами для висновків, викладених у акті перевірки стали податкова інформація, наявність дефектів у діяльності контрагентів позивача, зауваження щодо товарно-транспортних накладних.
Позивач, не погоджуючись із вказаними висновками, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку обставинам у справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані положеннями Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Стаття 68 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються положеннями Податкового кодексу України.
Цим кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.
Відповідно до 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначається статтею 78 ПК України.
Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначається статтею 78 ПК України.
Відповідно до пункту 78.1 статті 78 ПК України Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України);
- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (пп. 78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України).
Відповідно до абз.1 пункту 11.1 розділу 11 Правил оформлення документів на перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року №363 основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.
За змістом статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01 липня 2004 № 1955-IV перевезення вантажів супроводжується товарнотранспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. Відповідно до розділу 1 Правил товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарноматеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Розділом 13 Правил оформлення документів на перевезення, затвердженим наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року №363 визначені правила здачі вантажів вантажоодержувачу, відповідно до якого перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Згідно з пунктами 11.5, 11.7 розділу 11 Правил оформлення документів на перевезення, затвердженим наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року №363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарнотранспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший
екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику. При цьому, якщо товар доставляється вантажним автомобілем, таким документом є товарно-транспортна накладна за формою №1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.1995 року №488/346. У ній повинні бути відмітки відправника товару (щодо відвантаження товару) та його отримувача (стосовно фактичного отримання товару).
Відповідно до пункту 11.9 Правил «час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов`язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил, тобто час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється з моменту, коли водій подав подорожній лист в пункті вантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред`явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження. Вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.
За умовою статті 47 Статуту автомобільного транспорту вантажовідправник повинен подати автотранспортному підприємству або організації на вантажі товарного характеру, що пред`являються до перевезення, товарно-транспортні накладні …, які є основними транспортними документами, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями. Товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку. Облік транспортної роботи і розрахунки за перевезення провадяться виключно на підставі путьових листів та прикладених до них товарнотранспортних накладних або актів заміру (зважування). Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах. Автотранспортні підприємства і організації мають право перевіряти правильність цих відомостей
Відповідно до пп.14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону №996). Отже, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
За змістом п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; везенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Відповідно п. 198.6 ст. 198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезені товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу
Згідно до п. 198.1. ст.198 Кодексу до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Також, відповідно до п. 198.2. ст. 198 Кодексу датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), суди у процесі розгляду справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Тобто належне врахування практики ЄСПЛ це питання забезпечення принципу верховенства права, закріпленого ст. 8 Конституції України.
Так, Європейський суд з прав людини вважає, що правовідносини, які склалися у податковій сфері, за багатьма ознаками аналогічні тим, що склалися у сфері кримінальних правопорушень: у 1976 році у справі Енгель та інші проти Нідерландів Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що для цілей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, поняття кримінальне обвинувачення має автономне значення, а не обмежується лише кваліфікацією криміналу згідно з національним законодавством.
ЄСПЛ встановив свої критерії для визначення поняття кримінальне обвинувачення, а саме:
критерій національного права. Тобто, чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами відповідної держави. Цей критерій є не більше ніж відправною точкою, а отримані таким чином відомості мають лише формальну цінність;
критерій кола адресатів. Якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне;
критерій мети та тяжкості наслідків. У випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину.
Фактично, з огляду на Критерії Енгеля значна частина податкових нарахувань та штрафів в Україні кваліфікується як кримінальне обвинувачення проти платника, оскільки такі санкції є відчутними та мають більше каральний характер (не спрямовані на відшкодування завданої шкоди).
На підставі аналізу природи податкових штрафів, ЄСПЛ дійшов висновку, що оскільки такі штрафи застосовуються до необмеженого кола платників податків (другий критерій) та мають за мету покарати платника (частково третій критерій), то податкові штрафи слід вважати кримінальними для цілей Конвенції.
При цьому, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Користуючись вищевказаними «Критеріями Енгеля», можна дійти висновку, що у цій справі податковий орган обґрунтовує звинувачення платника податків у недотриманні вимог закону, використовуючи численні припущення, при цьому не наводить конкретних доводів та доказів, у чому саме такі порушення з боку позивача полягають і які саме наслідки мають такі порушення.
Судом встановлено, що акт перевірки містить аналіз та висновки виключно щодо діяльності контрагентів позивача, при цьому аналіз діяльності самого позивача, зазначення недоліків такої позивача відсутній.
Суд зазначає, що до доказів і доказування в адміністративних справах застосовуються принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі та презумпція «винуватості» суб`єкта владних повноважень.
Викладені в акті перевірки порушення можна трактувати неоднозначно, так, відповідач лише припускає факт нереальності господарських операцій, не дає оцінки поясненням, наданим позивачем, фактично не змінюючи свою позицію всупереч поданим доказам.
Відповідач не дає власних конкретних розрахунків, які б давали змогу дійти беззаперечного висновку щодо неправомірності укладених договорів, операцій з поставки товарів, надання послуг, неможливості певних осіб виконувати певний обсяг робіт або послуг, відсутність товарів тощо.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.
Стосовно посилань контролюючого органу на наявну податкову інформацію щодо контрагентів позивача, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно з приписами пп. 72.1.1 п. 72.1 ст. 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.
Відповідно до ст. 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики. (пункт 74.3).
З метою зберігання, опрацювання отриманої інформації в ході діяльності податкових органів 01.01.2013 на підставі наказу Державної податкової служби України «Про введення в експлуатацію інформаційної системи «Податковий Блок» від 24.12.2012 №1197 введено в дію ІС «Податковий блок».
Крім того, наказом Міністерства доходів і зборів України № 165 від 14.06.2013 затверджено Методичні рекомендації щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (далі - Методичні рекомендації № 165).
Вказані Методичні рекомендації були запроваджені з метою поліпшення адміністрування податків, повноти декларування податкових зобов`язань в умовах впровадження спеціального програмного забезпечення для удосконалення діючих процедур проведення камеральних перевірок, що покращить якість матеріалів перевірок та сприятиме зменшенню термінів їх проведення.
В пункті 1.3 Методичних рекомендацій № 165 визначено, що під час реалізації Методичних рекомендацій використовуються такі програмні продукти: підсистеми інформаційної системи «Податковий блок» - «Реєстрація ПП», «Обробка податкової звітності та платежів», «Податковий аудит», «Аналітична система», «Облік платежів»; єдиний реєстр податкових накладних; АРМ «Митниця»; підсистема «Реєстрація та облік РРО та книг обліку розрахункових операцій АІС «Реєстри платників податків».
Єдина система «Податковий блок» та її підсистеми є програмними продуктами, створеними для використання органами Державної фіскальної служби для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі.
Інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до відповідних інформаційних баз даних.
Метою розробки автоматизованих інформаційних систем є створення єдиного програмно-технічного комплексу для автоматизації процесу реєстрації, обліку платників податків на всіх рівнях структури органів державної податкової служби, прийому та обробки електронних звітних податкових документів, формування зведеної інформації про надходження податкових платежів, нарахування податкових зобов`язань та їх сплату у розрізі окремих податків і зборів.
Джерелами формування автоматизованих систем є, зокрема, відомості стосовно реєстраційних та облікових даних платника податків, його банківських рахунків, інформація, що надходить від інших органів виконавчої влади, у тому числі Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, Державного комітету статистки України, митних органів та органів внутрішніх справ, податкових органів центрального та обласного рівнів.
Крім того, в окремих інформаційних системах обліковуються дані, що створені або отримані податковим органом у процесі поточної діяльності, у тому числі інформація про наявність/відсутність підприємства за його місцезнаходженням, видачу або анулювання свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість, направлення на адресу платника відповідних запитів, надходження відповідей на них, облік результатів контрольно-перевірочної роботи за окремими податками і зборами тощо.
З системного аналізу перелічених вище норм права вбачається, що висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків.
Правомірність нарахування сум грошового зобов`язання не може мотивуватися даними податкової інформації, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону (висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 816/809/17, від 21.03.2018 у справі № 822/1815/17).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.08.2018 по справі №820/4428/17: «Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону».
Стосовно висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки з посиланнями на наявність кримінального провадження суд виходить з того, що відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, належними засобами доказування, які підтверджують певні юридичні обставини та юридичні факти, є судові рішення, що набрали законної сили.
В акті перевірки відповідачем не зазначається про наявність вироку суду відносно посадових осіб позивача або контрагентів позивача за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями.
Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
У справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 наголосив на індивідуальній юридичній відповідальності за податкові правопорушення. У рішенні наводяться висновки про те, що позбавлення податковим органом права платників податків податку на додану вартість на податковий кредит, бюджетне відшкодування з причини виявлення зловживань з боку їхніх постачальників є порушенням статті 1 Протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Адже немає доказів залучення платника податку на додану вартість до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно бути відомо/ про таку діяльність його постачальників. В цьому випадку не дотримується принцип пропорційності, тобто справедливого балансу між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізації яких здійснюється втручання держави. В п. 71 вказаного рішення зазначено, що «... компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».
У постанові від 27.03.2018 у справі №816/809/17 Верховний Суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами. Далі, аналізуючи правовідносини у зазначеній справі, Верховний Суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Відповідно до правої позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 24.07.2020 у справі №140/1504/19 сам по собі факт, що контрагент позивача є фігурантом у незавершеному кримінальному провадженні, не дає підстав до висновку про безтоварність господарських операцій, оскільки їх реальність підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема первинними бухгалтерськими документами, і не спростована у встановлений законом спосіб належними й допустимими доказами.
Стосовно правочинів між позивачем та його контрагентами доречним є застосування доктрини "ділова мета".
Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, що мають розумну економічну причину.
Розумна економічна причина (ділова мета) - спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.
Економічний ефект - приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартість, а також само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Зазвичай, отримання платником податків доходу є результатом сукупності дій і здійснення ряду витрат, головною ж умовою для визнання витрат економічно виправданими на підставі такого критерію як "дохід (прибуток)" - є саме цільова направленість на отримання доходу (прибутку).
При цьому витрати спрямовані в діяльності на отримання доходу і такі, які не принесли позитивного результату у вигляді доходу (прибутку), мають визнаватись обґрунтованими і враховуватись при оподаткуванні.
Податкове законодавство не використовує поняття економічної обґрунтованості і не регулює порядок та умови ведення фінансово-господарської діяльності, а тому підставність витрат, які зменшують в податковому обліку отримані доходи, не може оцінюватись з точки зору їх доцільності, раціональності, ефективності отриманого результату. Платник податків здійснює господарську діяльність самостійно на власний ризик і вправі самостійно і одноосібно оцінювати її ефективність, доцільність.
Суд зауважує, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 812/9439/13-а, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Водночас Суд наголосив на тому, що відповідно до чинного на момент спірних правовідносин законодавства, обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.
Отже, важливими для визначення ділової мети є не наслідки конкретної операції, а саме наміри платника, пов`язані з її виконанням. При цьому варто враховувати не лише суб`єктивну складову - ситуацію конкретного підприємства, але й об`єктивно оцінити ситуацію з точки зору добросовісного суб`єкта господарювання. Відповідно, для доведення ділової мети необхідно, щоб в операціях платника простежувалася тенденція до найбільшого скорочення його витрат, а не штучного збільшення цих витрат для зменшення сум податку на прибуток.
На важливості системного аналізу господарських операцій у сукупності для цілей встановлення наявності ділової мети наголошує Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №2а/0470/7384/12, відповідно до висновків якого збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.
Суд також зазначає, що Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, визначено лише права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту та не встановлюються правила податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податку.
При цьому, товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей. Відсутність чи ненадання товарно-транспортних накладних не може слугувати підставою відсутності реальності про ведених господарських операцій, оскільки сама по собі відсутність даних документів не може бути підставою для висновків про те, що господарські операції не відбулися, адже іншими перевіреними документами підтверджується, що відбулися і фактичні зміни у власному капіталі та зобов`язаннях контрагентів, відбувся фактичний рух активів.
Суд зазначає, що самі по собі порушення при складанні товарно-транспортної накладних не можуть бути беззаперечним свідченням протиправності формування позивачем податкового кредиту по операціях з контрагентом за встановлених обставин щодо реального виконання таких операцій та фактичної зміни активів товариства.
Разом з цим, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суд зауважує, що сертифікати якості та документи про походження товару, відповідачем безпідставно віднесено до первинних документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст га обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
З урахуванням змісту наведених норм законодавства, сертифікати та документи про походження товару не є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, не підтверджують їх зміст та обсяг, одиницю виміру.
А відтак, посилання відповідача на відсутність вказаних документів є безпідставним та необґрунтованим.
Суд констатує, що позивачем до перевірки, а також до суду надані документи на підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій, зі змісту яких можливо пересвідчитись у тому, що придбання позивачем послуг/товарів, отримання робіт є необхідною умовою здійснення ним його господарської діяльності та спрямовані на одержання доходу, тобто досягнення ділової мети за спірними господарськими операціями.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У той же час, частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У зв`язку із задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною 3 статт 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 6 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною 7 статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
З огляду на викладене, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.
У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 640/2076/19 зазначено, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, безвідносно до наявності в матеріалах справи відповідних платіжних документів. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 і постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 160/6899/20.
Так, згідно матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу надавалась на підставі договору від 15.09.2025, надання правничої допомоги та її оплата підтверджується Актом наданих послуг від 19.01.2026 та платіжною інструкцією від 19.01.2026.
Отже, позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу, які входять до складу судових витрат, в загальній сумі 45 000,00 грн. Представник позивача зазначив, що загальна вартість наданих послуг становить 45 000,00 грн, а тому просив суд стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в повному обсязі.
Суд звертає увагу на те, що суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку, тому, суд вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір правничої допомоги є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.
На думку суду, обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, враховуючи, що вказана справа є типовою та незначної складності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 3000 грн.
Відтак, на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛОН» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 лютого 2026 року.

Суддя К.І. Ремез