Справа № 520/18653/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 р. Справа № 520/18653/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О.) від 23.10.2025 по справі № 520/18653/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 15.06.2025 щодо звільнення з військової служби за пп. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 15.06.2025, щодо звільнення з військової служби за пп. «г», п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ОСОБА_1 та прийняти рішення по суті порушеного у рапорті питання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.06.2025 щодо звільнення з військової служби за пп. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.06.2025 щодо звільнення з військової служби за пп. «г», п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення по суті порушеного у рапорті питання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що подання рапорта «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності. Позивач на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 направив поштовим зв`язком рапорт від 15.06.2025 про звільнення з військової служби відповідно до пп. г, п. 2, ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із тим, що рідний брат позивача загинув під час безпосередньої участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганських областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Подання рапорта від 15.06.2025 не безпосередньому командиру в присутності військовослужбовця, що його подає ОСОБА_1 , є порушенням Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Крім того вказує, що позивач, наразі, вважається таким, що самовільно залишив військову частину. При цьому ні Закон № 2232-ХІІ, ні Положення № 1153/2008 не містять норм, які передбачають можливість звільнення із військової служби за пп. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовців, служба яким призупинена.

Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записом у військовому квитку та не заперечується сторонами по справі.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Брат позивача, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 857, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 09.06.2025.

Відповідно до сповіщення сім`ї № 1198 від 01.06.2025 ОСОБА_4 помер від отриманих поранень 30.05.2025.

Крім того, згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 3165 від 31.05.2025 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від множинних уламкових поранень голови, тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, смерть настала внаслідок дій, передбачених законом та військових операцій, місце де відбулась травма - Донецька область, Волноваський район, село Зелене Поле, в зоні проведення бойових дій, ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені вибухами та уламками.

15 червня 2026 року ОСОБА_1 подав до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з загибеллю повнорідного брата під час здійснення захисту Батьківщини відповідно до пп. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

До рапорту на підтвердження обставин, які є підставою для звільнення зі служби, позивачем було надано копії завірених документів, зокрема, паспорту ОСОБА_1 , військового квитка ОСОБА_1 , паспорту матері - ОСОБА_5 , код РНОКПП ОСОБА_1 , свідоцтво про шлюб батьків, свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , сповіщення сім`ї № 1198 від 01.06.2025, лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , витяг з ДРАЦс про смерть ОСОБА_4 , довідка про смерть ОСОБА_4 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 .

Вказаний рапорт направлено засобами поштового зв`язку на адресу Військової частини НОМЕР_1 та отримано відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

За наслідком розгляду вказаного рапорту відповідач залишив його без розгляду у зв`язку із порушенням порядку подання рапорту, оскільки військовослужбовець має звернутись до безпосереднього командира, а не до командира військової частини.

Не погоджуючись із наведеним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що ОСОБА_1 дотримався положень пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом президента України № 1153/2008, звернувся до командира частини та надав докази того, що смерть його повнорідного брата настала саме під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Тому, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.06.2025 щодо звільнення з військової служби за пп. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", протиправна.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, з метою повного та належного захисту прав позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.06.2025 щодо звільнення з військової служби за пп. «г», п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" та прийняти рішення по суті порушеного у рапорті питання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно із статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3).

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і такий стан триває в Україні дотепер.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Водночас, Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Разом з тим, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у період воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Так, Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 7 Положення військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п. 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, звільнення з військової служби) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п. 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Пунктом 225 Положення встановлено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених ч. 3, п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 5 та п. 3 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, - у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У свою чергу механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Відповідно до п. 12.8 розд. XII Інструкції № 170 документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення: за підставами, передбаченими пунктами «б», «в», «д», «є» частини третьої, підпунктами «г», «е», «є» пункту 1, підпунктами «б», «г», «д», «е» пункту 2 частини четвертої, підпунктами «а»-«в», «ґ», «к», «р» пункту 1, підпунктами «а»-«в», «ґ», «й», «к», «п», «р» пункту 2, підпунктами «а», «б», «г», «д» пункту 3 частини п`ятої, підпунктами «а»-«в», «ґ», «й» пункту 1, підпунктами «а», «б», «г», «і», «й» пункту 2, підпунктами «а», «б», «г», «ґ» пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.

Додатком 19 до Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до пункту 3 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за станом здоров`я: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; висновок (постанова) військово-лікарської комісії або копія акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою первинної облікової документації № 157/о, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 30 липня 2012 року № 577, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2012 року за № 1509/21821, або копія посвідчення особи з інвалідністю, або копія пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або копію довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 21 вересня 2015 року № 946, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2015 року за № 1198/27643 (у разі звільнення з військової служби за підставами, передбаченими абзацом третім підпункту «б» пункту 2 частини четвертої або абзацом третім підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за наявності інвалідності).

Таким чином, звільнення з військової служби відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності поважних обставин.

Натомість, рапорт на звільнення має бути розглянутий командиром відповідної військової частини.

Так, 15.06.2025 позивач подав рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас за підп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

До рапорту були додані копії підтверджуючих документів, а саме: копія паспорту ОСОБА_1 , копія військового квитка ОСОБА_1 , копія паспорту ОСОБА_5 , копія РНОКПП ОСОБА_1 , копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копія сповіщення сім`ї № 1198 від 01.06.2025 про смерть ОСОБА_4 , копія лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копія витягу з ДРАЦС про смерть ОСОБА_4 , копія довідки про смерть ОСОБА_4 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 .

Факт отримання рапорту сторонами не заперечувався.

Обґрунтовуючи правомірність бездіяльності, військова частина НОМЕР_1 зазначала, що звернення позивача за вирішенням службових та особистих питань здійснене свідомо у супереч передбаченому ст. 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, рапорт не підлягає розгляду командуванням військової частини НОМЕР_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження відповідача є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 дотримався положень пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом президента України № 1153/2008, звернувся до командира частини та надав докази того, що смерть його повнорідного брата настала саме під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення, тобто безпосередньо начальнику - командиру військової частини, де він проходить службу, що і було вчинено позивачем.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що звільнення позивача зі служби неможливе з огляду на призупинення служби у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, адже це не було підставою для нерозгляду рапорту, а тому дане питання не є предметом спору.

Предметом дослідження у цій справі є питання правомірності підстав нерозгляду рапорту позивача.

Натомість обставини, на які посилається відповідач, свідчать про те, що рапорт ОСОБА_1 від 15.06.2025 не був розглянутий належним чином і за цим документом не було прийнято відповідного рішення, водночас відповідач, як суб`єкт, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, мотивованого рішення не прийняв.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що неприйняття рішення за рапортом ОСОБА_1 від 15.06.2025 про звільнення з військової служби містить ознаки протиправної бездіяльності.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача розглянути рапорт і додані до нього документи та прийняти вмотивоване рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 по справі № 520/18653/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко