Справа № 380/25034/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2026-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 рокуЛьвівСправа № 380/25034/24 пров. № А/857/25053/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Москаль Р.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати протиправними дії щодо відмови у прийнятті рішення про звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається пунктом 3 частини 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу) перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці; зобов`язати повторно розглянути його рапорт та звільнити його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається пунктом 3 частини 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу) перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що призваний на військову службу під час мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що на його утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років та у нього відсутня заборгованість із сплати аліментів, у зв`язку з чим має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Зауважує, що звернувся із рапортом до ІНФОРМАЦІЯ_3 через ІНФОРМАЦІЯ_2 про звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Однак ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовив йому у звільненні з мотивів відсутності одного із документів, визначених п.п. 13 п.5 додатку 19 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170 у чинній редакції, як документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ необхідною умовою звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану є перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років та відсутність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у підпункті 13 пункту 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170 чітко та недвозначно визначений вичерпний перелік документів, які мають бути долучені до рапорта про звільнення з військової служби у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Відповідно до обставин цієї справи позивач разом із рапортом надав свідоцтва про народження дітей, що підтверджують його батьківство та вік дітей, довідку про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, а також рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06.03.2018 року про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 . Разом з тим, для підтвердження факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей та звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232, позивачу необхідно було до рапорту про звільнення, крім інших документів, долучити один із документів з альтернативного переліку, щодо визначення місця проживання дітей з одним із батьків, як того вимагає Інструкція № 170. Однак ОСОБА_1 до рапорта долучив рішення суду про розірвання шлюбу з матір`ю дітей, проте вказане рішення не містить відомостей щодо визначення місця проживання дітей з одним із батьків. Позивач не надав рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей, чи договору між батьками про проживання та утримання дітей, чи жодного іншого документа (рішення суду) з альтернативного переліку вказаних документів на підтвердження місця проживання дітей з одним із батьків. Водночас, долучені до рапорта витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 не є належним документом, визначеним у підпункті 13 пункту 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170. З огляду на вказане, суд першої інстанції прийшов до висновку, що долучені позивачем до рапорту документи належним чином не підтверджують всіх обставин, що є підставою для звільнення з військової служби на підставі положень підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби. За наведених обставин, розглянувши рапорт позивача про звільнення та проаналізувавши додані до нього документи, відповідач правомірно, в порядку та в межах визначених чинним законодавством, відмовив позивачу у задоволенні його рапорту, у зв`язку із ненаданням повного переліку документів на підтвердження сімейних обставин відповідно до абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ необхідною умовою звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану є: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років та відсутність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Вказує, що не погоджується з доводами відповідача щодо необхідності долучення до рапорту про звільнення документів, що підтверджують факт спільного проживання позивача з дітьми, оскільки в контексті спірних правовідносин визначальним для цієї справи є не встановлення факту проживання дітей разом з позивачем, а їх утримання позивачем. Зауважує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, надав перевагу підзаконному нормативному акту, а не Закону України « Про військовий обов`язок та військову службу». Вказує, що оскільки він за рішенням суду сплачує колишній дружині аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, слід прийти до виcновку, що неповнолітні діти після розірвання шлюбу залишилися проживати разом із матір`ю.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей, а саме:

- ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , підтверджується нотаріально посвідченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 );

- ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , підтверджується нотаріально посвідченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 );

- ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , підтверджується нотаріально посвідченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ).

Відповідно до рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06.03.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 21.10.2007 року у Підкамінській селищній раді Бродівського району Львівської області.

Відповідно до Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, яка видана ОСОБА_2 (матері дітей), неповнолітні діти зареєстровані та проживають разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, яка видана ОСОБА_1 , останній зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідок, виданих Бродівським відділом державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 26.3-31/27272 від 25.09.2024 року та № 26.3-31/37403 від 28.11.2024: у відділі виконання перебуває виконавче провадження №55966382 щодо виконання виконавчого провадження №439/106/18 від 06.03.2018 року виданого Бродівським районним судом Львівської області: «Стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з 30.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття». По цьому виконавчому провадженні заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників у боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 , відсутні виконавчі провадження у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів.

05.10.2024 позивач звернувся із рапортом до ІНФОРМАЦІЯ_10 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку із перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. До рапорту долучив такі документи: - нотаріально завірені копії свідоцтв про народження трьох дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ); - нотаріально завірену копію посвідчення багатодітного батька; - копію рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06.03.2018 року у справі №439/88/18, відповідно до якого розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; - копію довідки з державної виконавчої служби про відсутність заборгованості зі сплати аліментів та інші документи; - витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 ; - витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 19.11.2024 № 1159/3/4112 повідомило, що «службові матеріали про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 … розглянуто та відмовлено у задоволенні у зв`язку із відсутністю одного із документів, визначених п.п. 13 п.5 додатку 19 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170 у чинній редакції як документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. - копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше); - або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю); - або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, - або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, - або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно 40 положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину» (а.с. 19).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою та другою статті 2 Закону № 2232 визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 2232 і залежать від виду військової служби.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану звільняються з військової служби: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232 визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 травня 2009 р. за № 438/16454 (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Відповідно до пп.13 п. 5 Додатку 19 «Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» до наведеної Інструкції, документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану):

- копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи;

- один з документів: копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину;

- довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відмова ІНФОРМАЦІЯ_3 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, ґрунтується на тому, що він не надав до рапорта одного із документів, визначених підпунктом 13 пункту 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170.

Аргументи скаржника зводяться до такого:

- стверджує, що необхідною умовою звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходять військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ є перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше неповнолітніх дітей та відсутність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

- зазначає, що норми Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України суперечать нормам Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в частині розширення кола умов за яких військовослужбовець може бути звільнений з військової служби.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що на виконання вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція № 170).

У 2024 році у зв`язку із триваючою військовою агресією Російської Федерації проти України, нарощуванням зусиль агресора щодо подальшого захоплення території України, постало питання щодо удосконалення окремих питань проходження військової служби та порядку звільнення із неї.

З метою вирішення цієї проблеми Наказом Міністерства оборони України від 23.07.2024 № 495 були затверджені зміни до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у тому числі до Додатку 19 до Інструкції.

У Додатку 19 до Інструкції № 170 у новій редакції визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до підстав, зазначених у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», окремо для кожної категорії військовослужбовців.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Міністерство оборони Укриїни в такий спосіб чітко регламентувало порядок звільнення з військової служби та усунуло можливість прямих командирів (начальників) військовослужбовця, уповноважених приймати рішення щодо звільнення чи відмови у звільненні з військової служби, свавільно тлумачити закон та на власний розсуд визначати перелік документів, необхідних та достатніх для звільнення зі служби.

Так, у підпункті 13 пункту 5 Додатку № 19 визначено, що для звільнення військовослужбовця з військової служби через наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме - у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану) подаються такі документи:

1) копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи;

2) один з документів: (1) копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або (2) копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або (3) рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або (4) письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або (5) рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину;

3) довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством.

Отже, Додаток 19 до Інструкції № 170 для підтвердження факту перебування трьох і більше дітей віком до 18 років на утриманні військовслужбовця передбачає необхідність подання:

- свідоцтв про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства особи, тобто підтвердження батьківства військовослужбовця щодо трьох і більше дітей;

- довідки про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством, для підтвердження відсутності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму платежів за три місяці;

- інших документів (залежно від індивідуальної ситуації кожного військовослужбовця), що підтверджують факт визначення місця проживання дітей з одним із батьків.

Отже, у підпункті 13 пункту 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170 чітко та недвозначно визначений вичерпний перелік документів, які повинні бути долучені до рапорта про звільнення з військової служби у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Із матеріалів справи слідує, що позивач разом із рапортом надав свідоцтва про народження дітей, що підтверджують його батьківство та вік дітей, довідку про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, а також рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06.03.2018 року про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

Разом з тим, для підтвердження факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей та звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232 позивачу необхідно було до рапорту про звільнення, крім інших документів, долучити один із документів з альтернативного переліку, щодо визначення місця проживання дітей з одним із батьків, як того вимагає Інструкція № 170.

Однак ОСОБА_1 до рапорта долучив рішення суду про розірвання шлюбу з матір`ю дітей, проте вказане рішення не містить відомостей щодо визначення місця проживання дітей з одним із батьків, на що відповідач звернув увагу позивача.

Позивач не надав рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей, чи договору між батьками про проживання та утримання дітей, чи жодного іншого документа (рішення суду) з альтернативного переліку вказаних документів на підтвердження місця проживання дітей з одним із батьків.

Водночас, долучені до рапорта витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 не є належним документом, визначеним у підпункті 13 пункту 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що долучені позивачем до рапорту документи належним чином не підтверджують всіх обставин, що є підставою для звільнення з військової служби на підставі положень підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», отже - відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби.

За наведених обставин, розглянувши рапорт позивача про звільнення та проаналізувавши додані до нього документи, відповідач правомірно, в порядку та в межах визначених чинним законодавством, відмовив позивачу у задоволенні його рапорту, у зв`язку із ненаданням повного переліку документів на підтвердження сімейних обставин відповідно до абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з мотивів їх безпідставності.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі № 380/25034/24 без змін.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула